Справа № 520/21038/25
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 р. № 520/21038/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд:

1. Визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в ухиленні від розгляду адвокатського запиту від 23.07.2025 року, а також у ненаданні інформації та копій документів, запитуваних вказаним адвокатським запитом протиправною.

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати мені інформацію, шляхом надання відповідей на запитання, поставлені у адвокатському запиті від 23.07.2025 року, та надати мені копії документів, запитаних вказаним адвокатським запитом, а саме надати копії наступних документів або пояснення про неможливість надання копій зазначених документів з певних, конкретних причин:

1) належним чином завірену копію рішення керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 про проведення медичного огляду ОСОБА_1 (пункту 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України);

2) належним чином завірену копію направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМ України від 16.05.2024 №560;

3) належним чином завірену копію картки обстеження та медичного огляду (додаток 13 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) щодо проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії;

3. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судові витрати, понесені на сплату судового збору.

4. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача витрати на оплату послуг адвоката (на професійну правничу допомогу) у розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що порушує права позивача.

Ухвалою суду від 11.08.2025 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та отримана відповідачем через електронний кабінет, що підтверджується матеріалами справи.

Від відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

З адміністративного позову судом встановлено, що 15.07.2025 позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи автомобілем Jeep Grand Cherokee, державний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Р-46 зі сторони селища Солоницівка, Харківського району, Харківської області в напрямку м. Харків разом зі своїм сином ОСОБА_2 . Приблизно о 13:00 год. позивач був затриманий працівниками поліції на стаціонарному блокпосту «Подвірки», що розташований на автошляху Р-46 «Харків-Суми» в районі селища Подвірки, та примусово доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ). В подальшому, а саме в ніч з 15.07.2025 на 16.07.2025 (майже вранці 16.07.2025, але точний час позивачу невідомий) позивач примусово був доставлений (ким саме (працівниками поліції чи працівниками ТЦК та СП) позивачу невідомо) до ІНФОРМАЦІЯ_4 та переданий працівникам ІНФОРМАЦІЯ_4 . Весь день 16.07.2025 позивач примусово утримувався в будівлі ІНФОРМАЦІЯ_4 , а вже вечором цього ж дня (приблизно о 21:00 год.) був відпущений на волю.

23.07.2025 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 був направлений адвокатський запит в якому представник позивача, крім іншого, просив надати відповідь на конкретні запитання, поставлені в зазначеному адвокатському запиті.

Відповідач листом від 08.08.2025 року № 1/4857 повідомив зокрема, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

15.07.2025 року об 14-35 до ІНФОРМАЦІЯ_6 , співробітниками поліції був доставлений військовозобов`язаний ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення відповідно до ст.210-1 КУпАП за неявку по повістці для отримання направлення на військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби, був прийнятий згідно довідки про доставлення, (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за № 1/4326 від 15.07.2025 року, направлений за реєстраційним номером №4374952 від 15.07.2025 року на проходження військово-лікарської комісії та згідно наявного порушення ІНФОРМАЦІЯ_7 було складено адміністративний матеріал відповідно до ст.210-1 КУпАП, протокол №1160 від 15 липня 2025 року, відповідно чого було винесено постанову №1160 від 21 липня 2025 року в якій визнано військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 17 000 гривень.

Представником позивача в позовній заяві зазначено, що листом від 08.08.2025 року № 1/4857 по перше, не містить відповіді на поставлені запитання, а, по-друге, до вказаного листа не додані копії запитуваних представником позивача.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з статтею 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (у редакції від 08.10.2023).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша стаття 1 Закону № 2939-VI ).

З огляду на пункт 1 частини першої статті 13 Закону "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідач, реалізуючи свої повноваження, наділений правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI.

Судом встановлено, що представником позивача 23.07.2025 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 був направлений адвокатський запит в якому представник позивача, зокрема просив:

І. Не пізніше п`яти робочих днів, з дня отримання даного запиту, надати офіційну, достовірну, точну та повну інформацію шляхом надання однозначних, конкретних та вичерпних відповідей на наступні запитання з доданням до відповіді, у разі наявності, належним чином завірених копій документів:

1) Ким саме (посада та прізвище, ім я по батькові) та на якій правовій підставі (посилання за закон та інші нормативно-правові акти із зазначенням назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону/нормативно-правового акту) ОСОБА_1 , по-перше, був затриманий на блокпосту «Подвірки», а, по-друге, був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

2) Чому ОСОБА_1 був примусово доставлений саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

3) 3 якою саме метою ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

4) Чи складався відповідними посадовими особами протокол затримання ОСОБА_1 ? Якщо не складався, то чому? Якщо складався, то прошу копію протоколу затримання ОСОБА_1 направити на адресу представника.

5) На якій правовій підставі (постання за закон та інші нормативно-правові акти) ОСОБА_1 з 14:00 год. 15.07.2025 та до ранку 16.07.2025 силоміць утримувався в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

6) На якій правовій підставі (посилання за закон та/або нормативно-правові акти із зазначенням назви, статті, її частини, абзацу, пункту закону/нормативно-правового акту) у ОСОБА_1 був вилучений мобільний телефон?

7) Ким конкретно, з якою метою та на якій правовій підставі ОСОБА_1 вранці 16.07.2025 примусово був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Харків та переданий працівникам ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Харків?

8) Чи складався акт прийняття-передачі ОСОБА_1 від

ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Харків?

Якщо складався, то копію вказаного акту прошу направити на адресу представника позивача?

Якщо не складався, то як в даному конкретному випадку була оформлена примусова передача фізичної особи від одного ІНФОРМАЦІЯ_9 ?

9) Чи було забезпечено харчування ОСОБА_1 протягом часу примусового утримання в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

Якщо не було забезпечено, то чому? Якщо було забезпечено, прошу надати відповідні докази щодо харчування ОСОБА_1

10 Чи був ОСОБА_1 до/перед примусовою доставкою на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_10 ?

Якщо не був, то чому? Якщо був, то на якій підставі, зважаючи на фактичне місце мешкання ОСОБА_1 .?

11) Чому ОСОБА_1 всупереч вимогам чинного законодавства не була видана паперова копія постанови військово-лікарської комісії про ступінь його придатності до військової служби, яка, як це передбачено Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, оформлюється довідкою ВЛК за формою, згідно з додатком №4 до Положення №402?

II. Не пізніше п`яти робочих днів, з дня отримання даного запиту, надати (направити на адресу представника позивача):

1) належним чином завірену копію рішення керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 про проведення медичного огляду ОСОБА_1 (пункту 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України);

2) належним чином завірену копію направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМ України від 16.05.2024 №560;

3) копію картки обстеження та медичного огляду (додаток 13 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) щодо проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії;

4) копію довідки військово-лікарської комісії щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби (додаток 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України).

До вказаного адвокатського запиту представником позивача було долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №437 від 21.11.2003 року, ордер серії ВВ №11043716 від 23.07.2025 року.

Як вже було встановлено судом вище, відповідач листом від 08.08.2025 року № 1/4857 повідомив, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

15.07.2025 року об 14-35 до ІНФОРМАЦІЯ_6 , співробітниками поліції був доставлений військовозобов`язаний ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення відповідно до ст.210-1 КУпАП за неявку по повістці для отримання направлення на військово-лікарську комісію з метою визначення ступеню придатності до військової служби, був прийнятий згідно довідки про доставлення, (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за № 1/4326 від 15.07.2025 року, направлений за реєстраційним номером №4374952 від 15.07.2025 року на проходження військово-лікарської комісії та згідно наявного порушення першим відділом Харківського РТЦК та СІ І Харківської області було складено адміністративний матеріал відповідно до ст.210-1 КУпАП, протокол №1160 від 15 липня 2025 року, відповідно чого було винесено постанову №1160 від 21 липня 2025 року в якій визнано військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 17 000 гривень.

Таким чином, представник позивача вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася в ухиленні від розгляду адвокатського запиту від 23.07.2025, а також у ненаданні інформації та копій документів, запитуваних вказаним адвокатським запитом.

Суд зазначає, що юрисдикцію у спорах щодо адвокатських запитів слід визначати з урахуванням того, кому такий запит адресований. Якщо отримувачем адвокатського запиту є особа приватного права, то правовідносини адвоката з такою особою є суто приватноправовими та регулюються частиною першою статті 19 Конституції України, Цивільним кодексом України і Законом України "Про інформацію".

Якщо адвокатський запит поданий до суб`єкта владних повноважень, то з останнім в адвоката виникають публічно-правові відносини, які регулюються частиною другою статті 19 Конституції України та Законом№2939-VI.

Правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) (у редакції від 15.11.2024).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

За визначенням частини першої статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Частиною другою вказаної статті Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Таким чином, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлює обов`язок для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, керівників підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, надати повну відповідь не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У свою чергу, з метою захисту професійних прав адвокатів чинним законодавством передбачений механізм притягнення посадових осіб до відповідальності за ненадання відповіді на адвокатський запит чи надання неповної відповіді, зокрема, ст. 212-3 Кодексом України про адміністративні правопорушення (у редакції від 01.02.2025) передбачено, що неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на встановлені судом обставини справи, адвокатом Сімейко A.M. був спрямований саме адвокатський запит у відповідності та порядку ст. ст. 20, 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Спрямування такого запиту, є реалізацією адвокатом свого права визначеного цим Законом.

При чому, суд зазначає, що сам по собі адвокатський запит, сформований та спрямований на реалізацію прав адвоката в порядку ст. ст. 20, 24 Закону № 5076-VІ, жодних посилань на порядок формування та підстав визначених відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", такий адвокатський запит не містив.

Разом з тим, відповідачем відповідь від 08.08.2025 року № 1/4857 на адвокатський запит від 23.07.2025 була надана саме як на адвокатський запит відповідно до Закону № 5076-VІ. Тобто, в якому порядку та відповідно до якого законодавства був сформований запит, відповідно до такого порядку та законодавства була сформована відповідь.

Суд зазначає, що в цій справі фактично виникли правовідносини між адвокатом ОСОБА_3 і суб`єктом владних повноважень в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо реалізації права саме адвоката подавати адвокатський запит з метою захисту прав довірителя, права ж позивача в межах даної справи не є порушеними, оскільки позивач не є адвокатом, а тому законом установлено інший порядок притягнення до відповідальності посадових осіб за ненадання відповіді на адвокатський запит чи надання неповної відповіді, окрім того, суб`єктом звернення повинна бути особа права якої були порушені.

Таким чином, правильним способом захисту порушених прав саме адвоката є викладений вище порядок притягнення до відповідальності, який встановлено спеціальним законом.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №640/16398/19.

Суд зазначає, що до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем прав, свобод чи законних інтересів саме позивача.

Сам по собі факт ненадання відповіді на адвокатський запит чи незгода з наданою відповіддю не свідчить про порушення прав саме позивача як фізичної особи, оскільки запит адвокатом Сімейко А.М. був поданий у межах здійснення ним професійної діяльності та спрямований на реалізацію його власних процесуальних прав, передбачених статтями 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, адресатом адвокатського запиту виступав суб`єкт владних повноважень, а суб`єктом права на отримання відповіді, в даному випадку, є саме адвокат, а не його клієнт.

У зв`язку з цим ненадання, несвоєчасне надання чи неповне надання відповіді на адвокатський запит не створює для позивача як довірителя самостійного порушення його прав чи законних інтересів у розумінні статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, спірні правовідносини стосуються виключно реалізації професійних прав адвоката, і механізм захисту таких прав, як зазначалося вище, визначений спеціальним законом, шляхом притягнення посадових осіб до відповідальності відповідно до статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обраний адвокатом спосіб захисту не є належним і не відповідає предмету спірних правовідносин, оскільки відсутній факт порушення особистих прав чи охоронюваних законом інтересів саме позивача у даній справі. Ненадання або неповна відповідь на адвокатський запит може бути предметом реагування виключно у межах спеціальної процедури, визначеної законодавством про адвокатську діяльність, а не підставою для судового захисту прав довірителя в адміністративному суді.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Усі інші аргументи вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.