Справа № 420/37098/25
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/37098/25

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,

повний текст судового рішення

складено 06.11.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ТЦК) та просив:

- визнати протиправними дії ТЦК, які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ТЦК виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , правил військового обліку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року справу передано за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області.

Не погоджуючись з даною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що судове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просить його скасувати та направити справу до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у даній справі є дії відповідача, пов`язані із притягненням позивача до адміністративної відповідальності, а тому розгляд такої справи віднесений до компетенції саме місцевого загального суду як адміністративного суду, а не окружного адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Предметом оскарження у даній справі є дії відповідача по внесенню до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення позивачем правил військового обліку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Даний Закон визначає правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти).

Згідно ч.8 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Згідно ч.9 ст.5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Відповідно до абзацу вісімнадцятого пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ від 23.02.2022 року №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони.

Виходячи з наведених нормативних положень, відповідач є органом ведення вищевказаного Реєстру, на який вказаним Законом покладені певні прав та обов`язки в частині внесення до цього Реєстру відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Статтею 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначено виключний перелік персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, які можуть бути внесені в Реєстр, а статтею 8 вказаного закону службових даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста.

Зокрема, п.20-1 ч.1 ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачено внесення до Реєстру відомостей про притягнення призовника, військовозобов`язаного та резервіста до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до цього Реєстру включається інформація не про будь-яке порушення правил військового обліку, а лише про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП, зокрема, інформація про протокол та/або постанову про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд наголошує, що реалізація відповідачем, як органом ведення вищевказаного Реєстру, своїх владних управлінських функцій щодо внесення інформації до цього Реєстру відносно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка може бути пов`язана із притягненням цих осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку або інших вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не свідчить про те, що такі дії вчиняються відповідачем в рамках справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Внесення ТЦК та СП до Реєстру відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 перш за все направлено на виконання обов`язку, передбаченого Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» для органів ведення вищевказаного реєстру.

Жодна норма Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає того, що внесення певної інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є або підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку або інших вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, або є одним із заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача по внесенню до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення позивачем правил військового обліку є заходами забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Такий висновок суд першої інстанції обґрунтував тим, що у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення, порушник може бути доставлений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки згідно ст.259 КУпАП, а з метою забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ про адміністративне правопорушення також допускається адміністративне затримання особи, як один із заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, яке врегульоване статтями 260-263 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внесення відповідачем до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення позивачем правил військового обліку є заходами забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд ті інші передбачені цією частиною заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Положеннями статей 261-263 КУпАП врегульований порядок адміністративного затримання, визначені строки такого затримання та передбачені гарантії захисту затриманого.

Пункт 1 ч.2 ст.262 КУпАП надає право органам внутрішніх справ (Національної поліції) здійснювати адміністративне затримання при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Положення частини 1 статті 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та частини 5 статті 24 Закону України «Про національну поліцію» направлені на забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, які передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, та визначають механізм взаємодії між територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки і органами поліції щодо адміністративного затримання осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені цими статтями КУпАП.

Так, абзацом 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно частини 5 статті 24 Закону України «Про національну поліцію» за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України або розвідувальних органів України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, беруть участь у здійсненні заходів щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів спільно з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, за приписами наведених законодавчих положень адміністративне затримання та доставлення до ТЦК може бути застосовано органами поліції до призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, на підставі відповідного звернення керівника ТЦК.

Колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення особою правил військового обліку жодним чином не впливає на можливість застосування до такої особи такого заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, як адміністративне затримання, а також не вливає і на можливість притягнення такої особи до адміністративної відповідальності.

Внесення відповідачем до вказаного реєстру інформації щодо порушення позивачем правил військового обліку не є складовою частиною процедури притягнення до адміністративної відповідальності статтями 210, 210-1 КУпАП, а є виконанням відповідачем свого обв`язку згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» по веденню цього Реєстру та актуалізації його бази даних.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржені у даній справі дії відповідача по внесенню до вказаного Реєстру інформації про порушення позивачем правил військового обліку не пов`язані із притягненням його до адміністративної відповідності, оскільки відсутній сам факт такого притягнення, тобто відсутні складені відносно позивача протокол та/або постанова про адміністративне правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП.

Резюмуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо внесення інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів підсудні окружним адміністративним судам відповідно до ч.2 ст.20 КАС України.

Отже, спірна ухвала суду першої інстанції про передачу даної справи за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області є помилковою та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Враховуючи той факт, що судом першої інстанції, постановлено ухвалу про направлення справи за підсудністю за відсутності підстав, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року скасувати, а справу №420/37098/25 направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді О.І. Шляхтицький Г.В. Семенюк