Справа № 380/3629/25
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/3629/25 пров. № А/857/40053/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.

за участю представника позивача Каблака Ю.-І.П.,

за участю представника відповідача Черевки М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року, прийняте суддею Потабенко В.А. у м. Львові, повний текст складено 01 вересня 2025 року, у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення рішення та рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку , зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ФОП ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся з адміністративним позовом до ГУ ДПС у Львівській області (надалі також - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 10.05.2024 № 20914/13-01-24-11;

- визнання протиправним та скасування рішення №14006/6/13-01-24-11 від 10.05.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 31.12.2023;

- зобов`язання поновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку з 31.12.2023.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2025 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході такої перевірки порушень, відповідно до яких платник податків не може в подальшому перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Аналогічний висновок викладений у постанові КАС ВС від 04.05.2023 у справі № 320/1040/19.

Доказів проведення саме документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом не надано.

Відтак, висновки податкового органу щодо анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку з 31.12.2023 та перебування його з цієї дати на загальній системі оподаткування, є безпідставними та суперечать вищенаведеним приписам податкового законодавства.

Позивач скористався наданим йому п. 50.1 ст. 50 ПК України правом на подання уточнюючих розрахунків до раніше поданих декларацій, у зв`язку з чим у контролюючого органу виник обов`язок по їх прийняттю, перевірки таких уточнень та встановлення дійсного обов`язку платника із сплати відповідного податку.

Водночас, уточнююча декларація ФОП ОСОБА_1 за 2023 рік з нульовими показниками господарської діяльності від 03.02.2025, була залишена ГУ ДПС у Львівській області без жодного реагування.

Ба більше, контролюючим органом спірне податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 10.05.2024 за № 20914/13-01-24-11 було прийнято без жодного врахування даних такої декларації від 03.02.2025 та проведення відповідної перевірки.

Зазначене є самостійною підставою для визнання протиправним і скасування такого податкового повідомлення-рішення.

Акт камеральної перевірки від 29.03.2024, ППР від 10.05.2024 за № 20914/13-01-24-11 та рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку від 10.05.2024 за № 14006/6/13-01-24-11 ФОП ОСОБА_1 було належним чином надіслано на його податкову адресу.

У матеріалах справи відсутні докази подання ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу відомостей про зміну даних, які вносяться до Облікової картку встановленому порядком. Більше того, той факт, що позивач і надалі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується інформацією з його позовної заяви.

Отже, твердження позивача про те, що відповідач не забезпечив участі ФОП ОСОБА_1 в прийнятті рішень щодо нього, не відповідає дійсності.

З метою повного відновлення порушених прав позивача, суд поновив реєстрацію ФОП в реєстрі платників єдиного податку як платника єдиного податку з 31.12.2023.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що із врахуванням строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 122 КАС України, а також у відповідності до правової позиції Верховного Суду у складі судової палати, викладеній у Постанові від 27.11.2020 у справа № 500/2486/19, позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду з позовом про скасування податкового повідомлення - рішення та рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку, які були надіслані на адресу позивача 14.05.2024 та повернулись назад до податкового органу 31.05.2024 у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Причина повернення «у зв`язку із закінченням терміну зберігання» свідчить про те, що оператор поштового зв`язку АТ «Укрпошта» належним чином повідомила ФОП ОСОБА_1 про надходження на його адресу поштового відправлення, однак позивач його не забрав.

Таким чином днем після якого слід вважати, що позивач оспорюванні документи отримав є 31.05.2024 день повернення поштовою службою рекомендованого листа. Відтак, враховуючи вищенаведені норми законодавства, а також актуальну на момент виникнення спірних правовідносин судову практику, граничним строком звернення до суду з даним позовом, який обчислюється з 31.05.2024 день повернення поштовою службою рекомендованого листа. Водночас, позивач лише 24.02.2025 звернувся до суду з даною позовною заявою, тобто після сплину майже 8 місяців, що слід розцінювати як необґрунтоване зволікання.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований фізичною особою-підприємцем 29.03.2022. Місце проживання: АДРЕСА_2 . Перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області. З 29.03.2022 зареєстрований платником єдиного внеску.

29.03.2024 посадовою особою ГУ ДПС у Львівській області, на підставі п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 розділу 1, п. 75.1 ст. 75 розділу ІІ Податкового кодексу України (далі - ПК України) у порядку, визначеному п. 76.2 ст. 76 розділу ІІ ПК України, проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця №13480/13-01-24 11/ від 29.03.2024.

Вищевказаною камеральною перевіркою встановлено порушення:

- п. 293.8 ст. 293 та п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України - неподання платником заяви щодо переходу на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи або не відмовився від застосування спрощеної системи оподаткування;

- п. 293.4 ст. 293 ПК України - заниження податкового зобов`язання в сумі 477282,41 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Львівській області винесло податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 10.05.2024 за № 20914/13-01-24-11, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 525010,65 грн., з яких 477282,41 грн. - збільшення за податковими та/або іншими зобов`язаннями, 47728,24 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Крім цього, 10.05.2024 ГУ ДПС у Львівській області прийняло рішення №14006/6/13-01-24-11 про виключення з реєстру платника єдиного податку ОСОБА_1 з 31.12.2023.

Як підстава для виключення платника єдиного податку з реєстру у рішенні зазначено виявлення перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку другої групи (п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України).

Вирішуючи справу по суті, суд апеляційної інстанції звертає увагу на процесуальні вимоги, а саме щодо дотримання позивачем строків звернення до суду.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані статтею 122 КАС України.

Так, відповідно до частини першої вищенаведеної статті Кодексу позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Визначення законодавцем строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Так, за правилами частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із податковим повідомленням-рішенням «Р» № 20914/13-01-24-11 від 10.05.2024 та рішенням №14006/6/13-01-24-11 від 10.05.2024 про виключення з реєстру платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 31.12.2023.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачем було вжито заходів направлення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку на адресу позивача 14.05.2024 та повернулись назад до податкового органу 31.05.2024 у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Причина повернення «у зв`язку із закінченням терміну зберігання» свідчить про те, що оператор поштового зв`язку АТ «Укрпошта» належним чином повідомила ОСОБА_1 про надходження на його адресу поштового відправлення, однак позивач його не забрав, відтак поштове відправлення повернулося назад контролюючому органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення, та довідка про причини повернення такого поштового відправлення.

Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення - рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Порядок листування платників податків та контролюючих органів закріплено у статті 42 Податкового кодексу України, а саме:

- 42.1. податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті;

- 42.2. документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику);

- 42.3. якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата;

- 42.5. у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), (пункт 42.2 статті 42 ПКУ).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.4 статті 42 ПКУ).

Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким на адресу позивача було направлено спірне податкове повідомлення-рішення та рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку, повернулось на адресу податкового органу із відміткою «За закінченням терміну зберігання», проставленою 31.05.2024.

Слід зазначити, що поштова кореспонденція направлялась на адресу: АДРЕСА_1 .

У матеріалах справи відсутні докази подання ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу відомостей про зміну даних, які вносяться до Облікової картку встановленому порядком. Більше того, той факт, що позивач і надалі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується інформацією з його позовної заяви.

Отже спірні рішення були відправлені на адресу позивача та вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, а саме 31.05.2024. Подібне встановлено судом першої інстанції в оспореному судовому рішенні та у цій частині стороною позивача не оскаржено.

У постанові від 23 травня 2022 у справі №810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

У цій же постанові Судова палата зробила висновок, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.

Враховуючи викладене, доводи позивача про неотримання податкового повідомлення-рішення та рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку є незмістовними, оскільки вказані рішення направлені на податкову адресу позивача та з моменту проставлення поштовим оператором відповідної відмітки про невручення адресату поштового відправлення із зазначенням такої причини спірні податкові повідомлення-рішення вважаються врученими платнику податків.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 вересня 2025 у справі № 520/7480/25.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що за обставин цієї справи днем вручення позивачеві вище вказаних документів фактично вважається 31.05.2024, тобто, день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до податкового органу.

Враховуючи, що з цього дня до дня пред`явлення позову до суду (24.02.2025), минуло більше 6 місяців, колегія суддів приходить до висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин так як інших вагомих останнім не наведено.

У зв`язку із встановленою обставиною суд не надає оцінки спірним правовідносинам по суті.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи (питання), а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 319, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі № 380/3629/25 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М.А. Пліш
Повне судове рішення складено 19.01.2026.