Справа № 440/7442/24
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Київ

справа № 440/7442/24

адміністративне провадження № К/990/46517/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 (суддя Головко А.Б.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 (колегія суддів у складі судді-доповідача Любчич Л.В., суддів Присяжнюк О.В., Спаскіна О.А.) у справі № 440/7442/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

I. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - відповідач, Управління), в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо відмови у здійсненні перерахунку календарної вислуги років, із зарахуванням пільгової вислуги полковнику поліції ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок календарної вислуги років із зарахуванням пільгової вислуги років - 20 років 05 місяців 23 дні вислугу в пільговому обчисленні у загальній кількості 09 років 04 місяці 09 днів, остаточно визначивши час служби в календарному обчисленні - 29 років 10 місяців 02 дні.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 27.06.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху з підстав пропуску ним строку звернення до суду з цим позовом, надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

3. На виконання вимог цієї ухвали від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої вказано, що дізнався про порушення свого права лише 23.05.2024, коли відповідач у відповідь на лист позивача щодо виконання рішення суду у справі №440/8432/21, яке набрало законної сили 05.10.2021, відмовив йому у зарахуванні до календарної вислуги років стажу вислуги у пільговому обчисленні, порушення триває.

Також позивач у заяві про поновлення строку послався на введення в Україні карантину, введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, який на даний час триває, зупинення перебігу строків щодо оскарження рішень контролюючих органів, встановлених статтею 56 Податкового кодексу України у період з 24.02.2022, набрання рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2021 у справі №440/8432/21 законної сили 02.10.2021, звернення з листами до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

4. Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 05.08.2024, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024, визнав неповажними причини пропуску позивачем строку та позовну заяву повернув.

5. Не погодившись з ухвалою та постановою судів попередніх інстанцій, позивач оскаржив їх у касаційному порядку і просив скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

6. Верховний Суд ухвалою від 17.12.2024 відкрив провадження у справі № 440/7442/24 та ухвалою від 13.11.2025 задовольнив заяви суддів Мацедонської В.Е., Білак М.В., Желєзного І.В. про самовідвід, відвів цих суддів від участі у розгляді справи №440/7442/24.

7. На виконання розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду-керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 14.11.2025 №1445 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 визначено склад колегії суддів: Гриців М.І., (головуючий суддя), Рибачук А.І., Стеценко С.Г.

8. На виконання розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду-керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 14.01.2026 №52 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2026 для розгляду справи №440/7442/24 визначений такий склад суду: Єзеров А.А. (головуючий суддя), Кравчук В.М., Стародуб О.П.

9. Суддя-доповідач Єзеров А.А. ухвалою від 15.01.2026 прийняв справу №440/7442/24 до провадження.

IІI. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Наведені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду обставини, зокрема щодо звернення до відповідача, не є тими обставинами, які об`єктивно унеможливлювали звернення до суду із цим позовом в межах встановленого строку.

11. Суди зазначили, що отримання позивачем листа від Управління у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і, ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

12. Стосовно доводів позивача про триваюче правопорушення, яке виразилось у формі не вчинення дій (дії) відповідачем, які він зобов`язаний був вчинити, у тому числі, і на виконання рішення суду у справі №440/8432/21, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що зазначене не змінює моменту, з якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав та, відповідно, міг звернутися до суду з позовом.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ

13. Підставами касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій скаржник визначає положення частини другої статті 328 КАС України, яка передбачає, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку, та посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального прав.

14. Скаржник зазначає, що не підлягає застосовуванню встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду, оскільки застосування цього строку звернення до адміністративного суду унеможливить реалізацію його права, передбаченого статтею 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення з урахуванням норм частини третьої статті 51 цього Закону щодо перерахунку пенсій із дати виникнення права на нього без обмеження строком у разі непроведення перерахунку з вини державних органів.

15. Позивач вважає, що відмова відповідача у здійсненні йому перерахунку календарної вислуги років, із зарахуванням пільгової вислуги, позбавляє його права на належне пенсійне забезпечення і це порушення триває, навіть після набрання законної сили рішенням у справі №440/8432/21, яким визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно Закону №2262-ХІІ, та зобов`язано орган пенсійного фонду перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, з дати подання заяви, з 05.03.2021, в якому, на думку позивача, надано оцінку розрахунку йому календарної вислуги років із зарахуванням пільгової вислуги років.

Позивач зауважує, що він після ухвалення рішення у справі №440/8432/21 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому календарної вислуги років із зарахуванням пільгової вислуги років, на що 23.05.2024 отримав протиправну відмову, після чого не зволікав і з цим позовом звернувся до суду 19.06.2024, тобто протягом 25 днів з дня отримання відмови від Управління.

16. Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на неправильне застосування судами положення статей 122, 123 КАС України та не врахування правового висновку Верховного Суду, сформульованого, зокрема, у постанові від 12.12.2023 у справі №380/1907/23, в якій Суд дійшов висновку, що до правовідносин щодо оскарження неправомірних дій чи бездіяльності уповноважених на те суб`єктів владних повноважень щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, та членам їх сімей, не підлягає застосовуванню встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду. Застосування вказаного строку звернення до адміністративного суду унеможливить реалізацію права, передбаченого статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення з урахуванням норм частини третьої статті 51 цього Закону щодо перерахунку пенсій із дати виникнення права на нього без обмеження строком у разі непроведення перерахунку з вини державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії".

Скаржник наполягає на тому, що правильність розрахунку відповідачем йому вислуги років впливає на правильність видачі довідок для перерахунку його пенсії відповідно до вимог статті 63 Закону № 2262-ХІІ та, відповідно, до подальшого перерахунку його пенсії.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, виходить з такого.

18. Частиною четвертою статті 328 КАС України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

19. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

20. Положення статті 2, частини четвертої статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

21. Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 не відповідають, а викладені в касаційній скарзі доводи скаржника є прийнятні з огляду на таке.

22. В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

23. Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

24. Конституція України містить не тільки норми прямої дії, але й принципи та цінності, а суд має, насамперед, захищати конституційні права та свободи особи; у разі виникнення ситуації, за якої потрібно обрати пріоритет (вузька інтерпретація норми, що призводить до одного результату, або розширене тлумачення, що тягне за собою більш ефективний захист конституційних прав і свобод та узгоджується повною мірою з положеннями Конституції та законів України) - варто робити вибір на користь останнього з дотриманням балансу суспільних та приватних інтересів.

25. Частиною третьою статті 25 Конституції України регламентовано, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

26. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

27. Пенсії відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

28. Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

29. Як зазначено у пункті 2.8 Рішення Конституційного Суду України від 05.07.2023 у справі №5-р(ІІ)/2023, відповідно до принципу верховенства права (правовладдя) законодавець може обмежувати конституційні права людини і громадянина за дотримання умов, визначених Конституцією України; установлення обмеження прав людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що воно є домірним (пропорційним) та суспільно потрібним (друге речення абзацу шостого підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009); обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, їх має встановлювати виключно Конституція і закони України, вони мають відповідати легітимній меті, бути обумовленими суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке юридичне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним утручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісного змісту такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 № 2-рп/2016).

30. Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

31. Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

32. Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

33. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

34. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

35. Разом з тим, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного процесуальним законом строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

36. Причина пропуску строку, за загальним правилом, може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

37. Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

38. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.09.2021 у справі №560/5412/20, від 01.06.2022 у справі №460/100/21, від 29.03.2023 у справі №380/10073/20, від 04.07.2023 у справі №620/4707/22, від 20.07.2023 у справі №420/8355/22.

39. Проте колегія суддів вважає помилковим застосування судами попередніх інстанцій місячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України, виходячи із такого.

40. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

41. Пенсія призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та відповідно до відрахувань до спеціального фонду один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає "нарахованою" в момент призначення пенсії і залишається такою ("нарахованою") до її чергової зміни.

42. Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду, протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

43. У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до особи у правовідносинах, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

44. Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

45. Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи з пакетом необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

46. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 25.04.2024 у справі № 380/2299/23.

47. Як вбачається з матеріалів справи, протягом усього часу позивач вживав заходів до вирішення спору, в тому числі в судовому і позасудовому порядку, а тому не втрачав інтересу, за захистом якого звернувся до суду з цим позовом.

48. Однак, на порушення наведених положень Конституції України та КАС України, суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду та повернення позовної заяви, не звернули увагу на позовні вимоги, які стосувались протиправності дій відповідача щодо перерахунку календарної вислуги років, яка безпосередньо впливає на розмір його пенсії та складових, які зазначає відповідач у довідках, наданих позивачу для перерахунку його пенсії, та які тривають на час звернення позивача до суду з цим позовом. Суди не надали оцінку доводам позивача про причини пропуску ним строку звернення до суду, зокрема, його неодноразовим зверненням до відповідача з проханням здійснити перерахунок календарної вислуги років.

Суди, ухвалюючи рішення, застосували частину п`яту статті 122 КАС України, яка передбачає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну служб, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, при цьому не звернули увагу на те, що спір у цій справі стосується не питання прийняття громадян на публічну служб, її проходження, звільнення з публічної служби, а виключно питання перерахунку йому календарної вислуги років для подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ.

49. Застосування цього строку звернення до адміністративного суду у цій справі унеможливить реалізацію права, передбаченого статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення з урахуванням норм частини третьої статті 51 цього Закону щодо перерахунку пенсій із дати виникнення права на нього без обмеження строком у разі непроведення перерахунку з вини державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії.

50. З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, статей 122, 123 КАС України та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, призвело до помилкового повернення позовної заяви позивача.

51. Згідно з частиною першою статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

52. З огляду на вищевикладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

53. Оскільки колегія суддів направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі №440/7442/24 скасувати.

Справу №440/7442/24 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб