Справа № 440/16142/25
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
До Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій просить:
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01.02.2023 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФП55352/13567 від 29.09.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, виходячи з 90% грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФП55352/13567 від 29.09.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 та провести виплати з урахуванням раніше сплачених сум. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Виходячи з тексту рішення суду не вирішено однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, а саме в частині виплати пенсії без обмеження максимальним розміром.

Згідно з частинами першою-третьою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що рішення у даній справі ухвалювалось у письмовому провадженні, суд вважає за можливе вирішити питання ухвалення додаткового рішення у порядку письмового провадження.

Суд зауважує, що питання обмеження пенсії позивача максимальним розміром вже було предметом судового розгляду у справі №440/7080/25, в межах розгляду якої суд дійшов висновку, що обмеження пенсії позивача максимальним розміром у спірних відносинах передбачено частиною сьомою статті 43 Закону №2262-ХІІ та статтею 2 Закону №3668-VI. Однак, суд наголосив, що положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ визнані такими, що не відповідають Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення, а тому не можуть застосовуватись у спірних відносинах.

Суд у справі №440/7080/25, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 09.11.2020 у справі №813/678/18, звернув увагу на те, що внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до частини сьомої 43 Закону №2262-ХІІ, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 у справі №440/7080/25 /https://reyestr.court.gov.ua/Review/128466291/, що набрало законної сили, є остаточним, обов`язковим для виконання та врахування пенсійним органом під час обчислення розміру пенсійних виплат позивача з дати, визначеної таким рішенням суду.

Стосовно тверджень пенсійного органу про те, що зазначене рішення суду не містить положень про необхідність виплати позивачу пенсії без обмеження її максимального розміру у майбутньому, суд звертає увагу на такі обставини.

Правова визначеність, як спеціальна складова більш загального принципу верховенства права, передбачає правило остаточності рішень суду та гарантованість їх виконання.

Цей принцип був сформульований ще в Стародавньому Римі: "res judicata pro veritate habeture" "судове рішення має прийматися за істину" (у більш вільному трактуванні формулюється так: "що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Таким чином, остаточне рішення суду є обов`язковим до виконання до моменту зміни умов, за яких його ухвалено.

Європейський суд з прав людини в ухвалі від 03 червня 2014 року у справі "Великода проти України" (заява №43331/12) зауважив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Отже, зміна нормативно-правового регулювання окремого питання дійсно може мати наслідком втрату актуальності судового рішення, у якому суд розглянув питання застосування норми права, що у подальшому зазнала змін.

Водночас за обставин цієї справи відповідні зміни у законодавстві з моменту набрання чинності рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2025 у справі №440/7080/25 не мали місця. Зокрема, вищезгадані положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ та статті 2 Закону №3668-VI не змінились.

До того ж, Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо заборони обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким вона призначена відповідно до Закону №2262-XII, зокрема у постановах від 09.02.2021 у справі №1640/2500/18, від 10.09.2021 у справі №300/633/19 та від 24.09.2021 у справі №370/2610/17.

Крім того, у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 Верховний Суд наголосив про протиправність обмеження органом пенсійного фонду максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, та зазначив, що у спірних відносинах підлягають застосуванню норми Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, як визначено частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, наведені вище висновки Верховного Суду мали бути враховані пенсійним органом під час обчислення та виплати пенсії позивача з 01.02.2023, а також ураховуються судом у ході розгляду цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У спірних відносинах наведене положення постанови №168 суперечить приписам Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, які є спеціальними та підлягають застосуванню відповідачем.

Закон не уповноважує територіальний орган Пенсійного фонду на власний розсуд визначати підстави, умови та максимальний розмір для обмеження пенсійних виплат, а тому відповідні дії ГУПФ України в Полтавській області є протиправними, оскільки вчинені всупереч приписам частини другої статті 19 Конституції України.

Суд повторює, що здійснення відповідачем обмеження максимального розміру пенсії позивача, призначеної згідно із Законом №2262-ХІІ, із посиланням на норми закону, які визнані такими, що не відповідають Конституції України, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.

Суд зауважує, що зобов`язання ГУПФ України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, виходячи з 90% грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФП55352/13567 від 29.09.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, без обмеження її максимальним розміром відповідає завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та гарантує ефективний спосіб захисту порушених прав позивача у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; запобігатиме вчиненню пенсійним органом протиправних дій, що зумовить необхідність повторного звернення до суду за захистом порушеного права.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, виходячи з 90% грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФП55352/13567 від 29.09.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 252, 295 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Ухвалити додаткове рішення в адміністративній справі №440/16142/254 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, виходячи з 90% грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФП55352/13567 від 29.09.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. Додаткове рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України.

Суддя І.Г. Ясиновський