Справа № 420/3507/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/3507/25
Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого-судді Градовського Ю.М., суддів: Бітова А.І., Єщенка О.В., розглянувши питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 85 927,84грн.;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 1.03.2018р. по 28.08.2020р. та з 4.03.2022р. по 29.11.2024р. включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4 463,15грн. в місяць за періоди з 1.03.2018р. по 28.08.2020р. та з 4.03.2022р. по 29.11.2024р. включно у загальній сумі 280 165,84грн. відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. включно.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008р. у сумі 85 927,84грн..

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.03.2018р. по 28.08.2020р., з 4.03.2022р. по 31.12.2022р., та з 1.01.2024р. по 29.11.2024р. включно.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення з 1.03.2018р. по 28.08.2020р., з 4.03.2022р. по 31.12.2022р., з 1.01.2024р. по 29.11.2024р. в загальному розмірі 194 570,4грн., відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078.

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

Не погодившись із даним судовим рішенням, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5.12.2025р. апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 залишено без руху, у зв`язку із необхідністю заявлення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, подачі доказів про сплату судового збору у розмірі 1 453,44грн., про направлення копії апеляційної скарги позивачу.

Згідно із довідкою про доставку електронного листа вищевказана ухвала надіслана до електронного кабінету ВЧ НОМЕР_1 8.12.2025р. о 15:28.

Станом на 19 січня 2026р. (з урахуванням наданого в ухвалі строку для усунення недоліків апеляційної скарги) скаржником не виконано вимоги ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5.12.2025р. про залишення поданої ним апеляційної скарги без руху.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вказує наступне.

Частиною 1 ст.295 КАС України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду подаються протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно з ч.2 ст.295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч.3 ст.295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Одеського окружного адміністративного суду постановлене 17.07.2025р., а апеляційну скаргу подано до суду через ЄСІТС 28.11.2025р., тобто з пропуском 30-денного строку на апеляційне оскарження.

При цьому, в обґрунтування первісного клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження представник апелянта зазначав, що через велике навантаження на одного штатного юриста, велику кількість питань правового характеру безпосередньо пов`язаних із необхідністю особистої участі у питаннях документальної взаємодії із особовим складом частини, керівництвом частини та іншими підрозділами структури МОУ та підпорядкованими військовими частинами (у підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_1 перебуває ще 5 військових частин, розташованих на великій відстані від ВЧ НОМЕР_1 ), великою кількістю судових проваджень за участі ВЧ НОМЕР_1 чи її підрозділів та тією обставиною, що військова частина несе бойове чергування, у разі загрози чи повітряної тривоги увесь особовий склад повинен здійснювати передислокацію чи переходити в укриття (що скорочує робочий час, та як наслідок вимущено, не з вини частини, пропускати процесуальні строки), що у купі із зазначеною вище інформацією про ракетні обстріли підводить до питання поважності пропуск процесуальних строків.

Надаючи оцінку вказаному, судова колегія зазначає наступне.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії, справа Креуз проти Польщі).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Апелянт, як суб`єкт владних повноважень, повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

Органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Щодо посилань апелянта на введений в Україні воєнний стан та постійні повітряні тривоги, судова колегія зазначає що дійсно, введений в країні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливило) повноцінне функціонування, зокрема, і роботи громадян України. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Окрім того, апеляційний суд зауважує на тому, що зазначені скаржником обставини (щодо завантаженості єдиного штатного юриста) дійсно може ускладнити деякі організаційні процеси, водночас впорядкування внутрішніх процедур суб`єкта владних повноважень щодо реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень, віднесено виключно до внутрішньо-управлінської діяльності відповідача, у зв`язку з чим не може бути визнано поважною причиною пропуску строку.

Неналежна організація процесу з оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а тому не підтверджує наявність поважних підстав для поновлення цього строку (аналогічні висновки зроблено у постанові Верховного суду від 26 вересня 2022р. у справі №560/403/22, від 8 серпня 2024 року у справі №440/15583/23).

Судова колегія зазначає, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не можуть виступати недоліки внутрішньої організації роботи суб`єкта владних повноважень, які перебувають у прямій залежності від волі скаржника. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу належного врядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

При цьому, колегія суддів зауважує, що неможливість здійснення процесуальних дій учасником процесу задля визнання підстави поважною причиною пропуску процесуального строку має бути реальною.

Указані ж доводи апелянта є неаргументованими, адже не містять належного підтвердження доказами.

Також судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на тривалість пропущеного строку на апеляційне оскарження, а саме апеляційна скарга подана більше ніж через чотири місяці з дня отримання оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що доводи первісного клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є необґрунтованими та не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

За правилами п.4 ч.1 ст.299 КАС України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Колегія суддів вказує, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про те, що пропуск строку апеляційного оскарження пропущено з поважних причин, однак у даній справі ВЧ НОМЕР_1 вимоги ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5.12.2025р. про залишення апеляційної скарги без руху не виконала, докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження не надала, клопотання із зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження також не подала, а тому у зв`язку з відсутність поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, у відповідності до ст.299 КАС України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Приписами ч.3 ст.299 КАС України визначено, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмовити у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст.295, 296, 299 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий-суддя Ю.М. Градовський

Судді А.І. Бітов

О.В. Єщенко