Справа № 440/14871/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/14871/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Божковська виправна колонія (№16)", третя особа без самостійних вимог на прежмет спору на стороні відповідача, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Божковська виправна колонія (№16)", треті особи: Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 34 138,87 грн;

- стягнути з Державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 34 138,87 грн. (тридцять чотири тисячі сто тридцять вісім гривень вісімдесят сім копійок).

Позов обґрунтований тим, що проходив службу у Державній установі «Божковська виправна колонія (№ 16)» та наказом № 131/ОС-25 від 31.07.2025 року звільнений з посади першого заступника начальника установи-заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)».

У день звільнення ОСОБА_1 зі служби відповідачем не було виплачено йому компенсацію за неотримане речове майно.

Представник позивача звернулася із запитом до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Так, у відповідь на запит № 250 від 08.10.2025 було направлено довідку Державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)» № 2 про виплату компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 . Відповідно до наданої довідки № 2 позивачу належить грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, в розмірі 34138,87 грн.

В обґрунтування невиплати зазначеної компенсації відповідач посилається на відсутність кошторисних призначень загального фонду державної установи на 2025 рік за КПКВК 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» на ці цілі. А також на недостатність доходів спеціального фонду установи для сплати цих видатків на протязі 3 кварталу 2025 року. Отже, твердження відповідача щодо відсутності фінансування не звільняє відповідача від виплати зазначеної компенсації позивачу. Дану відмову, позивач вважає незаконною, а дії відповідача неправомірними, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду з даним позовом.

Стислий зміст заперечень відповідачів, пояснення третьої особи.

Відповідач позов не визнав. У наданому відзиві до суду відповідач зазначив, що 31.07.2025 позивач звертався до Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» із заявою про виплату грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування. На дану заяву Позивачу було надано відповідь у якій зазначалося, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Мін`юстом. На момент звернення позивача з заявою на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби відповідні кошти були відсутні та позивачу було роз`яснено, що відповідна виплата йому буде нарахована після виділення та надходження відповідних коштів. Кошторисом по загальному фонду видатки для виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна не передбачені на 2025 рік. Доходи державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» на рахунку спеціального фонду за 2025 рік обмежені.

Отже, Державною установою «Божковська виправна колонія (№16)» було вжито вичерпних заходів для вирішення даного питання. Щойно кошти надійдуть на розрахунковий рахунок установи, компенсацію за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 буде виплачено у повному обсязі. Отже, вимоги позивача щодо виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна є необґрунтованими.

Третя особа пояснень не надала до суду.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувані судом докази від відповідача, залучена третя особа, відповідно до змісту позовної заяви.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Позивач проходив службу у Державній установі «Божковська виправна колонія (№ 16)» та наказом № 131/ОС-25 від 31.07.2025 звільнений з посади першого заступника начальника установи-заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)».

У змісті цього наказу не зазначені відомості про виплату компенсації за неотримане речове майно військовослужбовця, згідно із довідкою-розрахунком.

Матеріалами справи встановлена обставина, що позивач під час звільнення не подав рапорт про виплату компенсації за неотримане речове майно.

Дана обставина також підтверджується запитами представника позивача (адвокатом) від 30.09.2025 та від 08.10.2025, які надіслана до відповідача та до третьої особи, щодо обставин не видачі довідки-розрахунку та невиплати позивачу під час звільнення компенсації за неотримане речове майно.

Третьою особою надана відповідь листом 14.10.2025, до якої додано довідку Державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)» №2 про виплату компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 , а такод повідомлена обставина, що позивач подав заяву під час звільнення щодо компенсації за неотримане речове майно:

"У відповідності до положення, державна установа «Божковська виправна колонія (№16)» є бюджетною установою. У відповідності до Закону України від 23.06.2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, що виділені з Державного бюджету на утримання відповідних бюджетних установ.

Виплата грошової компенсації здійснюється у відповідності до абзацу 2 пункту 22 Порядку №578, за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань державної установи, установлених на відповідні цілі.

У відповідності до пункту 60 Порядку №578, на підставі заяви ОСОБА_1 від 31.07.2025 року, посадовими особами державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» був проведений розрахунок грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування та складена довідка №2.

Відповідно до довідки, орієнтовна сума грошової компенсації становить 34138,87 грн.

У відповідності до пункту 23 Порядку №578 вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до їх закупівельної вартості.

Розрахунки з ОСОБА_1 по виплаті грошової компенсації за не отримане речове майно особистого користування будуть проведені одразу після перевірки правильності визначення вартості речового майна в Довідці про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна (додаток 7 до Порядку №578) та подання пропозицій до Міністерства юстиції України працівниками державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України». А також після виділення бюджетних асигнувань державній установі «Божковська виправна колонія (№16)» головним розпорядником бюджетних коштів Міністерством юстиції України)."

Відповідачем надана відповідна заява позивача від 31.07.2025 про виплату грошової компенсації в момент звільнення, оскільки рапорт про звільнення позивача погоджений Міністерством юстиції України 23.07.2025, про що зазначене в наказі про звільнення позивача.

Тобто, позивач, будучи обізнаним з його звільненням з військової служби, звернувся із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно лише 31.07.2025, у день звільнення.

Відповідно до наданої довідки №2, позивачу належить грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, в розмірі 34138,87 грн.

Також до листа надано атестат на предмети речового майна № 8/25, відповідно до якого позивача на день вибуття зі служби не було видано жодного майна.

У той же час ні у довідці №2, ні у атестаті №8/25 відсутні відомості про ознайомлення із ними позивача, тобто про такі документи позивач дізнався із дати отримання листа від 14.10.2025 від третьої особи.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону Закону №2713-IV Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Частинами першою, другою статті 23 Закону №2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Частиною п`ятою статті 23 Закону №2713-IV передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Приписами статтей 24, 25 Закону №2713-IV встановлено, що фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ. Забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань через державне оборонне замовлення та закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначає Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578 (далі - Порядок №578).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно (пункт 3 Порядку №578).

Згідно із пунктом 8 Порядку №578 право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають: особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади.

Пунктом 27 Порядку №578 визначено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна. Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).

Відповідно до пункту 23 Порядку №578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до їх закупівельної вартості.

Згідно із пунктом 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

З системного аналізу наведених норм слідує, що Порядок №578 визначає два альтернативні способи забезпечення працівника кримінально-виконавчої служби, належним йому речовим майном у разі звільнення:

1) особа має право отримати речове майно особистого користування, яке не видано йому на день звільнення, або

2) особа вправі отримати грошову компенсацію за таке майно.

При цьому, реалізація як одного, так й іншого способу забезпечення працівника належним йому речовим майном у разі звільнення, здійснюється шляхом волевиявлення, тобто, через подання заяви або рапорту за місцем проходження служби.

Судом встановлено, що проходив військову службу у Державній установі «Божковська виправна колонія (№ 16)» та наказом № 131/ОС-25 від 31.07.2025 звільнений з посади першого заступника начальника установи-заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)». У змісті цього наказу не зазначені відомості про виплату компенсації за неотримане речове майно військовослужбовця згідно із довідкою-розрахунком. Третьою особою надана відповідь листом 14.10.2025, до якої додано довідку Державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)» № 2 про виплату компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 . Відповідно до наданої довідки № 2 позивачу належить грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, в розмірі 34138,87 грн. Також до листа наданий атестат на предмети речового майна № 8/25, відповідно до якого позивача на день вибуття зі служби не було видано жодного майна.

Отже, на час звільнення зі служби у позивача виникло право на грошову компенсацію за неотримане ним речове майно особистого користування, яке не було ним отримано на день звільнення.

Згідно довідки Державної установи «Божковська виправна колонія (№ 16)» № 2 розмір заборгованості з виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна позивача становить 34138,87 грн, яка буде виплачена при виділенні додаткового фінансування.

Таким чином, відповідач визнає право позивача на отримання грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, а також факт її невиплати.

Посилання відповідача у відзиві на відсутність коштів на виплату компенсації за неотримане речове майно як на підставу невиплати позивачу вказаної компенсації, суд оцінює критично, оскільки реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань. Відсутність фінансування не може бути підставою для порушення прав громадян, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6- рп/2007)

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Позивач, будучи обізнаним з його звільненням з військової служби, звернувся із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно лише 31.07.2025, у день виключення зі списків особового складу.

Отже, у відповідача був відсутній обов`язок щодо виплати компенсації позивачу за неотримане речове майно в момент звільнення 31.07.2025, оскільки така заява позивачем подана в момент звільнення.

Після подання відповідної заяви та формування довідки про вартість речового майна у відповідача виникає відповідний обов`язок.

Як встановлено із листа третьої особи від 14.10.2025, речовий атестат Колодного В.М. №8/25 від 13.10.2025 та довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 №2 без дати - надані позивачу, тобто станом на 14.10.2025 створені третьою особою.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок щодо виплати позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна із 14.10.2025.

Дана сума компенсації не є сумою належною позивачу до виплати під час звільнення, оскільки заява подана позивачем в момент звільнення, а виплачується після створення відповідної довідки, в порядку пунктів 23, 60 Порядку №578 (подібна правова позиція Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2024 року у справі №420/1717/22 щодо військовослужбовців).

Отже, у контексті наведеного та беручи до уваги проаналізовані вище норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд вбачає достатність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виплати нарахованої позивачу суми грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. При цьому, з метою відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 34138,87 грн., відповідно до довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 №2 без дати.

Учасники справа не надали суду докази того, що позивачу виплачена компенсація на підставі довідки №2, суд вирішує спір на підставі наявних доказів у справі по суті.

Інші доводи учасників справи не впливають на висновки суду.

Щодо дотримання строку звернення до суду.

Судом поновлений строк позивачу під час відкриття провадження, інші доводи відповідача не змінюють висновків суду, з огляду на наступне.

Відповідач не надав доказів обізнаності позивача про порушення його права, оскільки довідки-розрахунку компенсації за неотримане речове майно знаходились на погоджені третьої особи.

Позивач, будучи обізнаним з його звільненням з військової служби, звернувся із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно лише 31.07.2025, у день виключення зі списків особового складу.

Оскільки Порядок №578 (пункти 23, 60) не містить строків подання та погодження заяви про виплату компенсації за неотримане речове, то відповідна компенсація здійснюється після погодження третьою особою.

Після отримання відповіді на адвокатський запит, листом третьої особи від 14.10.2025 позивач дізнався про триваюче порушення його права, оскільки третя особа фактично листом від 14.10.2025 відмовила у погоджені розрахунку компенсації та підтвердила факт триваючої протиправної поведінки, одночасно надала копію довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 №2 з орієнтовною сумою грошової компенсації.

Тобто, ні в момент звільнення позивача, ні упродовж одного місяця після звільнення позивачу не надана відповідна довідка про виплату грошової компенсації.

Надані третьою особою довідка про виплату грошової компенсації №2 та грошовий атестат не містять ні дати цих документів, ні відомостей про дату ознайомлення із ними позивача.

З огляду на викладене, позивач дізнався про довідку про виплату грошової компенсації №2 та відповідний атестат, після їх надання третьою особою листом 14.10.2025, тобто саме із дати отримання листа від 14.10.2025 позивач дізнався про порушення свого права.

Речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, то суд вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних сум.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 КАС України.

Для даної категорії справ встановлений місячний строк звернення до суду, позивач звернувся 30.10.2025 до суду із цим позовом, отже, в межах строку від моменту обізнаності порушеного права - 14.10.2025, отже позивачем дотриманий строк звернення до суду, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 380/5093/20, від 14 грудня 2023 року у справі № 380/1785/21, від 10 жовтня 2024 року у справі №420/1717/22.

У той же час зазначені висновки Верховного Суду стосуються норм Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178), а не Порядку №578, які відрізняються порядком регулювання спірних правовідносин в частині грошової компенсації за неотримане речове майно після звільнення зі служби.

У цій справі, на підставі норм пунктів 23, 60 Порядку №578, судом встановлена обставина, що позивач дізнався про порушення свого права із листа 14.10.2025, оскільки відповідну довідку про виплату грошової компенсації №2 отримав від третьої особи тільки на підставі листа третьої особи, і відповідна довідка не містить відомостей про дату ознайомлення позивача про суму компенсації.

Таким чином, позивач звернувся до суду в межах строків визначених частиною 5 статті 122 КАС України, упродовж місяця.

За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у складі Веховного Суду звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні захсиут прав, свобод та інтересів узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Суд ураховує, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відсутні в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Божковська виправна колонія (№16)" (38734, Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Божківське, вул. Центральна, буд. 5, ), третя особа без самостійних вимог на прежмет спору на стороні відповідача, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (61010, м. Харків, вул. Нетіченська, 14, ), про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Божковська виправна колонія (№16)" щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за час служби у сумі 34138,87 грн.

Зобов`язати Державну установу "Божковська виправна колонія (№16)" виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період служби у сумі 34138,87 грн., відповідно до довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 №2 без дати, з урахуванням виплачених раніше сум.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза