Справа № 215/1669/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 січня 2026 року м. Дніпросправа № 215/1669/22

Суддя-доповідач Третього апеляційного адміністративного суду Семененко Я.В. перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року по справі № 215/1669/22 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі голови ліквідаційної комісії Крупенко Олени Василівни КНП «Стоматологічна поліклініка №6» КМР про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2026 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , направлена засобами поштового зв`язку 29.12.2025.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.01.2026 з Дніпропетровського окружного адміністративного суду витребувано матеріали адміністративної справи №215/1669/22.

Ознайомившись із поданою апеляційною скаргою, дослідивши матеріали судової справи, вважаю, що вказана апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Судом встановлено, що 19.08.2022 Дніпропетровським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу, що оскаржується.

Із цією апеляційною скаргою позивач звернувся 29.12.2025, тобто після спливу більше трьох років та чотирьох місяців від дати постановлення судового рішення, при цьому подав заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, вмотивовану тим, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 19.08.2022 він отримав засобами поштового зв`язку лише 27.12.2025, докази чого, як зазначає позивач, містяться в матеріалах справи.

Ознайомившись із доводами позивача, покладеними в основу заяви про поновлення строку, дослідивши матеріали судової справи, суд зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи дійсно наявне рекомендоване повідомлення про вручення позивачу 27.12.2025 поштового відправлення, надісланого судом першої інстанції (а.с.24). В даному поштовому відправленні була, зокрема, копія ухвали Дніпропетровського окружного

адміністративного суду від 19.08.2022 по справі №215/1669/22.

Отже, матеріалами справи підтверджено надіслання судом першої інстанції та вручення 27.12.2025 позивачу засобами поштового зв`язку копії ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 по справі №215/1669/22, про що зазначає скаржник.

В той же час, суд бере до уваги, що згідно матеріалів справи вищезазначене надіслання засобами поштового зв`язку названої ухвали здійснювалось судом вдруге, у відповідь на заяву позивача від 04.11.2025 (отриману судом 13.11.2025) щодо надання копій судових рішень по справі №215/1669/22 (а.с.21).

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали від 19.08.2022 та саму позовну заяву із супровідним листом від 19.08.2022 Дніпропетровський окружний адміністративний суд надсилав позивачу рекомендованим листом засобами поштового зв`язку (а.с.18).

Отже, судом першої інстанції самостійно виконаний покладений процесуальним законом обов`язок щодо направлення на адресу позивача копії ухвали про повернення позовної заяви.

Натомість, вказане поштове відправлення позивачу вручене не було, з незалежних від суду причин, а саме - "адресат відсутній за вказаною адресою", про що зазначено у довідці відділення поштового зв`язку (а.с.19).

Судом з`ясовано, що копія ухвали від 19.08.2022 направлялась позивачу на адресу, яка була особисто зазначена останнім у поданих до суду письмових документах, зокрема, позовній заяві (така ж адреса зазначена позивачем в апеляційній скарзі).

Згідно з пунктами 4,5 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що в разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.05.2023 у справі № 340/2148/22 зазначив, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місця перебування або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Попри те, що конституційне право особи на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008, сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії ) (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") (Application no. 11681/85).

Окрім того, в силу приписів статей 2, 4 Закону України Про доступ до судових рішень від 22 грудня 2005 року № 3262-IV кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 надіслана судом до Реєстру 19.08.2022 та забезпечено до неї загальний доступ 22.08.2022.

Позивач жодним чином не обґрунтував наявність обставин, які завадили йому вчинити дії щодо з`ясування стану розгляду поданої ним до суду першої інстанції позовної заяви за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Суд зауважує, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Натомість, обставини, якими скаржник обґрунтовує поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження в контексті описаних обставин, а також тривалий строк, що сплинув з дати постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції до дати звернення з апеляційною скаргою, не дають підстав для того, щоб вважати їх об`єктивними та непереборними.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку звернення з цією апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд наголошує на тому, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, і після закінчення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їхнього дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Згідно частини 3 статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

У зв`язку з викладеним, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без руху, встановивши скаржнику строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк скаржнику слід надати заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказати інші підстави для поновлення строку з наданням відповідних доказів на обґрунтування заяви.

Керуючись ч.3 ст.298 КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року по справі № 215/1669/22 залишити без руху.

Встановити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку.

Ухвала набирає законної сили 21 січня 2026 року та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.В. Семененко