Справа № 380/20680/24
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення суду

19 січня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника відповідача з питань виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернулась до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якому просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні із січня 2020 року по березень 2022 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із січня 2020 року по березень 2022 року включно, грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 із січня 2020 року по березень 2022 року, грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) із січня 2020 року по березень 2022 року, грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі № 380/20680/24 залишено без змін.

Рішення суду набрало законної сили 31.07.2025.

Як встановлено із комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», судом було виготовлено виконавчий лист у справі, який видано 14 листопада 2025 року.

08.12.2025 представник позивача подав заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у якій просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі № 380/20680/24. Заява обґрунтована тим, що з інформації, яка міститься в листі відповідача, наданому у відповідь на адвокатський запит представника позивача вбачається, що військовою частиною НОМЕР_1 рішення суду не виконано, перерахунок грошового забезпечення та одноразових його видів ОСОБА_1 з січня 2020 року по березень 2022 року із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 не здійснено. Проте будь-яких розрахунків грошового забезпечення, перерахованого на виконання вказаного рішення суду, відповідачем не надано. Враховуючи інформацію, викладену в листі військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2025 №9/211/1754 щодо сум виплачених ОСОБА_1 на виконання судового рішення, очевидним є факт, що відповідачем не було здійснено перерахунок та виплату у відповідному відсотковому відношенні посадового окладу, окладу з військовим званням, постійних та одноразових видів грошового забезпечення за період січень 2020 року березень 2022 року із застосуванням для визначення грошового забезпечення розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022.

Ухвалою суду від 18.12.2025 клопотання представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №380/20680/24 разом з письмовими доказами на підтвердження повного виконання судового рішення.

Представник відповідача 09.01.2026 подав до суду звіт про виконання судового рішення, у якому зазначив, що для додержання вимог бюджетного законодавства, в разі проведення перерахунку грошового забезпечення за минулий бюджетний період з урахуванням зміни розмірів основних видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, необхідно врахувати вимоги пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а саме надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати основні та додаткові види грошового забезпечення. Дотримуючись вимог Бюджетного кодексу України було здійснено перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі 380/20680/24. Перерахунок отриманого грошового забезпечення колишнім військовослужбовцем (позивачем), якому були забезпечені всі належні соціальні виплати за період з 01.01.2020 по 31.03.2022, створює передумови для здійснення додаткового та необґрунтованого витрачання бюджетних коштів, джерелом надходжень яких є сплачені податки та збори від платників податків, які в період воєнного стану здійснюють господарську діяльність та забезпечують стійкість та фінансову стабільність держави, а також отримання позивачем додаткового доходу поза проходженням ним військової служби в СЗРУ. Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі 380/20680/24 від 04.12.2024, розрахунок посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за період з 29.01.2020 по 31.03.2022 здійснювався виходячи з розміру 2102 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом на 01 січня 2020 року), з розміру 2270 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом на 01 січня 2021 року), з розміру 2481 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом на 01 січня 2022 року), з 17.07.2021 застосовані коефіцієнти до посадових окладів співробітників розвідувальних органів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 729 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704».

Представник позивача своїм правом на подання заяв чи заперечень щодо звіту відповідача про виконання рішення суду не скористався.

При розгляді звіту відповідача про виконання рішення суду суд приходить до таких висновків.

Конституція України гарантує обов`язковість судового рішення, що є однією з основних засад судочинства (пункт 9 частини другої статті 129 Основного Закону); держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, яке відбулося 25- 26 березня 2011 року [CDL-AD(2011)003rev], зазначила, що «юридична визначеність» вимагає додержання принципу res judicata, що в тому числі охоплює виконання остаточних рішень судів (пункт 46).

Судовий контроль є одним з найефективніших способів забезпечення виконання судових рішень, оскільки є гарантією дотримання закону та прав інших суб`єктів; дозволяє мінімізувати можливість зловживань; стимулює зобов`язану особу виконувати судові рішення добровільно та без застосування до неї відповідних санкцій; передбачає можливість застосування додаткових заходів для виявлення реальних перешкод у виконанні судового рішення, зокрема шляхом реагування на це окремими судовими рішеннями; сприяє підвищенню рівня довіри суспільства до судової системи.

Схожі правові висновки зроблені Конституційним Судом України у рішенні щодо гарантування захисту прав і свобод особи за рішенням Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2024 року № 1-р(ІІ)/2024.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 382-2 КАС України, суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Вимоги до звіту викладені у частинах 2-3 статті 382-2 КАС України.

Відповідно до частин 1-3 статті 382-3 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Отже, з указаних законодавчих положень вбачається, що суд може вжити заходів реагування в контексті судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 30 червня 2022 року у справі № 826/9960/15, а також Верховним Судом в ухвалах від 11 серпня 2020 року у справі №160/3586/19, від 17 вересня 2024 року у справі №200/3958/19-а, від 25 лютого 2025 року у справі № 580/2522/24, від 03 березня 2025 року у справі № 160/5259/20.

Усталеною судовою практикою також сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 9901/598/19.

Слід також зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №380/20680/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025 було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 із січня 2020 року по березень 2022 року, грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно.

Як вбачається із пояснень відповідача, викладених у звіті про виконання рішення суду, розрахунок посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за період з 29.01.2020 по 31.03.2022 здійснювався на виконання вказаного рішення суду виходячи з розміру 2102 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом на 01 січня 2020 року), з розміру 2270 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом на 01 січня 2021 року), з розміру 2481 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом на 01 січня 2022 року). Вказане також підтверджується розрахунком грошового забезпечення з 29.01.2020 по 31.03.2022, викладеним у вказаному звіті.

Проте з розрахунку інших складових грошового забезпечення, щодо яких виникли спірні правовідносини, зокрема, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, інших надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби вбачається, що перерахунок вказаних складових грошового забезпечення не проводився із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, як було зобов`язано відповідача рішенням суду, що самим відповідачем також не заперечувалось.

Відповідач зазначає, що пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати основні та додаткові види грошового забезпечення. Перерахунок отриманого грошового забезпечення колишнім військовослужбовцем (позивачем), якому були забезпечені всі належні соціальні виплати за період з 01.01.2020 по 31.03.2022, створює передумови для здійснення додаткового та необґрунтованого витрачання бюджетних коштів, джерелом надходжень яких є сплачені податки та збори від платників податків, які в період воєнного стану здійснюють господарську діяльність та забезпечують стійкість та фінансову стабільність держави, а також отримання позивачем додаткового доходу поза проходженням ним військової служби в СЗРУ.

Суд з вказаного приводу зазначає, що статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011- XII (далі - Закон № 2011- XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30 серпня 2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704, якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

Пунктом 2 Постанови № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право установлювати, зокрема надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, а також здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України визначено Інструкцією про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України, затвердженою Наказом Служби зовнішньої розвідки України від 28.02.2008 № 45 (далі Інструкція №45).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції №45, грошове забезпечення військовослужбовців СЗР України визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1.9 Інструкції №45, грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється з дня виникнення права на їх отримання.

З наведених норм випливає, що при перерахунку грошового забезпечення на виконання рішення суду від 04.12.2024 у справі №380/20680/24 усі його складові, щодо яких виник спір, зокрема, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація за невикористану відпустку, одноразова грошової допомоги, інші надбавки та доплати, нараховані та виплачені у зв`язку із проходженням військової служби, повинні обчислюватись з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Щодо доводів представника відповідача про застосування до спірних правовідносин пункту 5 Постанови №704 в частині надання права керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати основні та додаткові види грошового забезпечення суд зазначає, що вказана норма підлягає застосуванню у разі самостійного та первинного встановлення Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України, складових грошового забезпечення, в той час як перерахунок грошового забезпечення на виконання рішення суду має проводитись саме у тому вигляді, в якому вказаним рішенням суду відповідача було зобов`язано до вчинення таких дій. Також з доданих документів суд не може встановити точний факт виконання відповідачем рішення суду, оскільки у них зазначено лише загальну суму додаткових видів грошового забезпечення, нарахованих та виплачених на виконання рішення суду, без їх точного і конкретного зазначення.

Щодо доводів відповідача про отримання позивачем додаткового доходу поза проходженням ним військової служби в СЗРУ суд зазначає, що спірними питаннями в межах правовідносин що виникли, є саме складові грошового забезпечення, право на які позивач повинна була отримати під час проходження нею військової служби безпосередньо.

З огляду на встановлене суд констатує неповне виконання рішення суду від 04.12.2024 у справі №380/20680/24 та відсутність усіх доказів його виконання, тому вважає доцільним у межах розпочатої за ініціативою позивача процедури судового контролю зобов`язати відповідача подати новий звіт про виконання судового рішення, у тому числі із долученням до нього детального розрахунку сум грошового забезпечення (з урахуванням усіх основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення), що були виплачені позивачеві за період із січня 2020 року по березень 2022 року до ухвалення рішення суду від 04.12.2024 у справі №380/20680/24 та на його виконання із детальною розбивкою на усі складові грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, окремо щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення).

Керуючись ст.ст. 243, 248, 256, 293-295, 381-1, 382-382-3 КАС України, суд

у х в а л и в:

установити військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №380/20680/24.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) протягом одного місяця з дня отримання цієї ухвали подати до суду новий звіт про виконання судового рішення, з урахуванням оцінки суду, викладеної в ухвалі та із долученням до нього детального розрахунку сум грошового забезпечення (з урахуванням усіх основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення), що були виплачені позивачеві за період із січня 2020 року по березень 2022 року до ухвалення рішення суду від 04.12.2024 у справі №380/20680/24 та на його виконання із детальною розбивкою на усі складові грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, окремо щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Чаплик І.Д.