Справа № 440/14321/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку щодо ОСОБА_2 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів данні про порушення ОСОБА_2 , правил військового обліку.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року провадження у справі відкрито, відповідача зобов`язано надати докази та відомості.
Ухвалою суду від 16.12.2025 повторно витребувано від відповідача докази, витребувано від Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України докази та відомості: копії нормативно-правових актів у всіх редакціях за період із 04.01.1994 по день надання відповіді, які у різний період часу регулювали строки зберігання довідок (карток обстеження) та постанов військово-лікарських комісії військових комісаріатів/ТЦК та СП про виключення військовозобов`язаних із військового обліку внаслідок непридатності до військової служби; відомості за період із 04.01.1994 по день надання відповіді про строки/терміни зберігання довідок (карток обстеження) та постанов військово-лікарських комісії військових комісаріатів/ТЦК та СП про виключення військовозобов`язаних із військового обліку внаслідок непридатності до військової служби та обов`язок передання таких документів до відповідного архіву та інших документів (відповідь надати в частині військовозобов`язаних, які ніколи не проходили військову службу та щодо яких відсутній обов`язок складати свідоцтво про хворобу у мирний час). Постановлено докази надати упродовж десяти днів із дня вручення цієї ухвали суду.
Ухвалою суду від 06.01.2026 витребувані від Міністерства оборони України копії докази у всіх редакціях документів (внесення до них змін) за час їхньої чинності: наказ Міністерства оборони України від 18.11.2003 №401 Про затвердження Переліку документів, що підлягають обліку в підрозділах (органах) військової служби правопорядку та військових навчальних закладах; наказ Міністра оборони СРСР від 15.11.1975 №0215 (далі текст мовою оригіналу, російською) О введении в действие перечней документов со сроками их хранения - якщо такий наказ використовувався Міністерством оборони України до набуття чинності наказу Міністерства оборони України від 18.11.2003 №401, або надати інший нормативно-правовий акт, який регулював відносини із 24.08.1991 до набуття чинності наказом Міністерства оборони України від 18.11.2003 №401.
Суд встановив, що позивачем надана відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 08.10.2025 №6в/3/4578, з якої вбачається, що висновок ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 (постанова/протокол штатної військово-лікарської комісії) про виключення позивача із військового обліку внаслідок непридатності до військової служби та відповідна книга протоколів штатної військово-лікарської комісії знищені за терміном зберігання, відповідно до Постанови КМ України №352 від 21.03.2002.
Відповідач не надав докази знищення протоколу ВЛК (довідка, картки обстеження) штатної військово-лікарської комісії про виключення позивача із військового обліку внаслідок непридатності до військової служби та відповідної книги протоколів штатної військово-лікарської комісії за терміном зберігання.
Міністерством оборони України на виконання ухвали суду від 16.12.2025 надані листом від 09.01.2025 витяги із наступних нормативно-правових актів, якими регулювались питання зберігання документів створених під час проходження військовозобов`язаними військово-лікарських комісій:
- наказ Міністра оборони СРСР від 15.11.1975 №0215 (далі текст мовою оригіналу, російською) О введении в действие перечней документов со сроками их хранения, такий наказ застосовувався Міністерством оборони України до набуття чинності наказу Міністерства оборони України від 18.11.2003 №401), відповідно до пункту 677 визначено, що протоколи військово-лікарських комісій мають строк зберігання 50 років;
- наказ Міністерства оборони України від 18.11.2003 №401 Про затвердження Переліку документів, що підлягають обліку в підрозділах (органах) військової служби правопорядку та військових навчальних закладах, відповідно до пункту 1347 визначено, що протоколи військово-лікарських комісій мають строк зберігання 50 років;
- наказ Міністерства оборони України № 404 від 17.06.2013 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України,із зазначенням строків зберігання документів», відповідно до пункту 1513 Протоколи засідань військово-лікарських комісій мають строк зберігання 50 років, свідоцтва про хворобу та інші документи військово-лікарської експертизи мають строк зберігання 50 років, а їх копії - доки не мене потреба.
- наказ Міністерства оборони України №474 від 28.08.2019 "Про затвердження Порядку користування Переліком документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строків зберігання документів та Переліку", відповідно до пункту 15.6.21 Протоколи засідань військово-лікарських комісій мають строк зберігання 75 років, пункту 15.6.22 Свідоцтва про хворобу та інші документи військово-лікарської експертизи мають строк зберігання 75 років.
Оскільки відповідач не надав докази знищення протоколу військово-лікарської комісії та книги протоколів військово-лікарської комісії, з яких неможливо встановити дату такого знищення, то судом встановлена обставина, що строки зберігання протоколів військово-лікарської комісії із 24.08.1991, із дня відновлення незалежності України, - становили мінімум 50 років, отже, відсутні підстави знищувати такі документи до закінчення їх строку зберігання.
Враховуючи встановлення цієї обставини офіційно судом щодо строків зберігання протоколів військово-лікарської комісії, а також поведінку відповідача, яка полягає у ненадані доказів суду та доказів їх знищення, то у зв`язку із цим суд вбачає можливе порушення закону суб`єктом владних повноважень у цій справі та перешкоджання у здійсненні правосуддя.
Ухвалою суду про відкриття провадження у цій справі суд витребував докази від відповідача та повторно ухвалою від 16.12.2025, відповідач докази суду не надав, ухвали суду не виконав в частині надання доказів.
З урахуванням чого суд постановляє окрему ухвалу, оскільки вбачає порушення закону щодо знищення документів та невиконання рішення суду в частині надання доказів (ухвал суду),
"1) у разі виявлення зловживання процесуальнимиправами суд зобов`язаний ужити заходів, спрямованих на попередження та/або протидію такому зловживанню, що зумовлено необхідністю: а) захисту процесуальних прав інших сторін, зокрема, щодо розгляду та вирішення справ у «розумні строки»; б) гарантувати дотримання всіма учасниками справи обов`язку виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; в) захисту довіри до суду ,професійності та авторитету суддів; г) своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, вирішеннясправи, а також винесення рішення за умови правильного застосування норм матеріального права, дотримання норм процесуального права; ґ) гарантувати виконання всіма учасниками судового процесу всіх процесуальних обов`язків, визначених законом або судом.
Водночас учасники справи також повинні мати активну позицію щодо інформування суду про виявлені випадки зловживання процесуальнимиправами іншими учасниками з викладенням відповідних доводів і наданням доказів;
2) заходи процесуального примусу, які можуть застосовуватись адміністративним судом із метою протидії зловживанню процесуальними правами, можна класифікувати на заходи прямоївідповідальності (попередження, видалення із зали судових засідань, привід, штраф, винесення окремої ухвали) та заходи непрямої (додаткової) відповідальності (залишення без розгляду або повернення позову, апеляційної чи касаційної скарги, заяви, клопотання; покладення на сторону, яка допустила зловживання процесуальними правами, судових витрат повністю або частково, незалежно відрезультатів вирішення спору; припинення врегулювання спору за участю судді тощо);
3) особливості адміністративного судочинства певним чином впливають на можливість визнання тієї чи іншої дії (бездіяльності) учасника справи зловживанням процесуальними правами,а також обрання судом заходів із протидії такому зловживанню, зокрема: а) розмір штрафу, визначений у КАС України; б) значна частина позивачів, зокрема у соціальних спорах, звільнена від сплати судового збору, тому до цих осіб, за загальним правилом, неможливозастосувати такий захід, як покладення на позивача судових витрат; в) суб`єкт владних повноважень може неправомірно (об`єктивно або суб`єктивно) перешкоджати ефективному розгляду справи (неявка, ненадання відзиву, неякісна підготовка апеляційних та касаційнихскарг, пропуск процесуального строку, несплата судового збору тощо), посилаючись на бюрократичні процедури та «колективну» відповідальність; надалі такий суб`єкт владних повноважень може вказати на «поганий» суд, який нібито не дозволив захистити суспільн іінтереси або інтереси держави; г) наявність у деяких спорах (екологія, благоустрій, надра тощо) третьої «неявної» сторони - суспільства (суспільних інтересів), не представлених у суді жодним спеціальним суб`єктом (представником).
У частині другій статті 45 КАС України наведений перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, який, однак, не є вичерпним, оскільки суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість іхарактер. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесено на розсуд суду, що розглядає справу.
Колегія суддів враховує, що суспільна небезпека зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві полягає у тому, що дії (бездіяльність), які становлять зміст такого зловживання правом, спричиняють настання негативних наслідків, що можуть проявлятися для учасників справи у недосягненні судом завдань адміністративного судочинства, визначених у частині першій статті 2 КАС України, та для суду та усієї судової системи - у зниженні рівня довіри до судової гілки влади, у поставленні під сумнів професійності та авторитету".
Відповідно до частини першої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктами владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. №154, безпосереднє керівництво територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки і контроль за їх діяльністю здійснюють відповідні оперативні командування, а загальне - Командування Сухопутних військ Збройних Сил, яке узгоджує основні питання діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з відповідними структурними підрозділами Генерального штабу Збройних Сил та Міноборони. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки координується та спрямовується Міноборони.
Підсудність кримінальних правопорушень посадовими особами органу військового управління у Збройних Силах України визначені статтею 216 КПК України.
У порядку частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Згідно із статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідач не скористався своїм диспозитивним правом на подання відзиву чи іншої заяви по суті спору із запереченнями щодо обставин, викладених у позовній заяві.
Суд оцінює поведінку відповідача, стосовно ненадання відповідачем доказів, які витребувані судом ухвалами, як зловживання процесуальним правом сторони (відповідача суб?єкта владних повноважень) та невиконання процесуального обов`язку суб?єктом владних повноважень.
Ненадання доказів суб`єктом владних повноважень не спростовує підтвердження відповідачем порушеного права позивача, яке є предметом спору.
Суд визнає, що ненадання доказів порушує не тільки принцип змагальності сторін та ускладнює встановлення істини у справі, але й підриває авторитет судової влади, нівелює довіру суспільства до правосуддя та перешкоджає своєчасному та ефективному розгляду справ.
Необхідність подання доказів у справі суб?єктом владних повноважень зумовлена їх особливим статусом, як представників публічного інтересу, а також того, що всі негативні наслідки ухвалення рішення покладаються на державний бюджет України, який наповнюється платника податків. Протиправні дії суб?єкта владних повноважень у подальшому спричиняють збільшення витрат із державного бюджету, що призводить до нераціонального витрачання коштів платників податків. Саме на суб?єкта владних повноважень покладається покладається підвищена відповідальність за участь у судових процесах (як особиста явка їх представників так і подання заяв по суті спору, надання доказів) та, в подальшому, забезпечення виконання рішень суду.
Дії суб`єкта владних повноважень або бездіяльність мають прямий вплив на ефективність функціонування судової системи та дотримання принципів верховенства права.
Судом встановлена необхідність судового реагування у даному випадку, внаслідок ігнорування процесуальних обов`язків (неподання доказів) та невиконання двох ухвал суду, а також можливого порушення закону в частині знищення документів - проходження військово-лікарської комісії позивачем.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, надіслати окрему ухвалу Міністерству оборони України, Військовій Службі Правопорядку ЗСУ для вжиття заходів щодо встановлення факту можливого порушення закону у даній справі щодо знищення протоколів ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідної книги протоколів штатної військово-лікарської комісії за терміном зберігання, та невиконання рішень судів (ухвал суду про витребування доказів) та вирішення питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб у разі встановлення порушення законодавства.
На підставі викладеного, керуючись статтями 132, 143, 241, 243, 248, 249, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Про вжиті заходи повідомити Полтавський окружний адміністративний суд не пізніше десяти днів з дня отримання копії окремої ухвали.
Направити цю ухвалу учасникам справи та до Міністерства оборони України, Військовій Службі Правопорядку Збройних Сил України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена виключно в частині питання постановлення окремої ухвали шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, у порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Бевза