Справа № 380/16646/25
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 рокусправа № 380/16646/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого-суддіМартинюк Віталій Ярославович
секретар судового засіданняКлочко Наталія Сергіївна
з участю представників сторін

від позивача - Шокала В.С.,

від відповідача - Бернюга А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «ЕЛІТ ТІР СЕРВІС» до Львівської митниці про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство «ЕЛІТ ТІР СЕРВІС» (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Львівської митниці (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №UA288 від 25.07.2025 року;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №UA289 від 25.07.2025 року.

Позивач у заявах по суті наводить такі аргументи. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 та/або сертифікат про походження товару є підставою для застосування до товару тарифної преференції. Крім того, KMТ Truck Spolka z Ograniczona Odpowiedzialnoscia повідомила про те, що оформляла, у встановленому Регіональною Конвенцією про пан-євро-середземноморські преференції порядку, сертифікати з перевезення товарів EUR.1 від 19.12.2022 №PL/ML/AS0456571, від 16.01.2023 №А761703, від 16.01.2023 №A761704, від 26.01.2023 №A761799, від 02.02.2023 №A761929, від 21.07.2023 №D0436033, від 11.08.2023 №D0436362, від 15.09.2023 №D0456923. Також у відповідь на лист позивача його контрагент вказав: «За результатами вашого звернення щодо придбаного у MАХ Truck Sp. z O.O. сідельного тягяча марки «MAN», моделі TGX по контракту №.0201 від 02.01.2023, відповідно до якого виставлено фактуру №2 від 23.01.2023 підтверджуємо:

- Факт його продажу ПП Еліт Тір Сервіс.

- Факт оформлення Сертифікату з перевезення товарів EUR.1 від 30.01.2023 №А761921.

- Факт відсутності запиту від митниці Словацької Республіки чи будь-якої іншої митниці стосовно преференційного походження товару, на який видано Сертифікат з перевезення товарів EUR.1 від 30.01.2023 №А761921.

- Факт готовності надання документів на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів сідельного тягяча марки «MAN», моделі TGX, у разі отримання такого запиту».

Як наслідок, продовжує позивач, Державна митна служба України отримала від уповноважених органів країн експорту інформацію, що не відображає реального стану справ, і на підставі такої інформації робити твердження про відсутність підстав для застосування преференції «410» є протиправним. Крім того, покликається на правову позицію Верховного Суду у постанові від 04.10.2023 у справі № 380/2869/22. Звертає увагу суду на те, що в імпортера (позивача) відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі сертифікатів EUR.1. Більше того, контрагент ПП «Еліт Тір Сервіс» компанія KMT TRUCK SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOVIEDZIALNOSCIA надала посередницькі рахунки-фактури (інвойси) № від 30.11.2022, № від 12.12.2022, № від 10.01.2023, № від 17.01.2023, № від 26.01.2023, № від 10.07.2023, № від 10.07.2023, які підтверджують купівлю транспортних засобів у компанії MAN Truck & Bus France. Так, у вказаних інвойсах зазначено: «Vehicle made in Germany (EU)» (переклад з англійської Автомобіль виготовлений у Німеччині (ЄС)); «Vehicle made in Poland (EU)». Наводить правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 12.08.2025 року, справа №500/1516/22. Крім того, уважає, що відповідач в силу вимог підп. 78.1.5. п.78.1 ст.78 ПК України, міг призначити документальну позапланову перевірку, з метою з`ясування наведених обставин, про які було повідомлено його у запереченнях на акт перевірки. Покликається на правові висновки викладені у постановах від 08 вересня 2019 року (справа №802/1069/13-а), від 01 квітня 2020 року (справа №640/637/19), від 04 березня 2020 року (справа №0440/5658/18) Верховний Суд.

Відповідач у заявах по суті наводить такі аргументи. Уповноважений орган Республіки Польща у наданій відповіді листом від 11.12.2023 №2601-23-067305 повідомив наступне: «Під час перевірки, експортер не довів преференційне походження товарів з ЄС. Ці товари не мають преференційного походження з ЄС». Державна митна служба України листом від 25.07.2024 № 15/15-03-01/7/3990 повідомила Львівську митницю про отримання листа від уповноваженого органу Словацької Республіки від 18.07.2024 №362688/2/61Не, яким не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 30.01.2023 № А761921. Уповноважений орган Словацької Республіки у наданій відповіді листом від 18.07.2024 №362688/2/61 повідомив наступне: «Сертифікат перевезення EUR.1 № А761921 є справжнім, був виданий та підтверджений митницею у Міхаловце, але не є дійсним доказом походження. Вживаний тягач-напівпричіп MAN TGX має підтверджений сертифікат EUR.1, але не має права на преференційний режим згідно протоколу» та надано копії вказаних сертифікатів з внесеними уповноваженим органом Словацької Республіки відповідних відміток в графу 14 сертифікатів «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності», і тому до цих товарів не можуть бути застосовані тарифні преференції. Державна митна служба України листом від 05.12.2024 № 15/15-03-01/7/6297 повідомила Львівську митницю про отримання листа від уповноваженого органу Словацької Республіки від 29.11.2024 №566984/2024-2000102/79, яким не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товарів EUR.1 від 16.01.2023 №А761703, від 16.01.2023 № А761704, від 26.01.2023 № А761799, від 02.02.2023 № А761929. Уповноважений орган Словацької Республіки у наданій відповіді листом від 29.11.2024 №566984/2024-2000102/79 повідомив наступне: «Наші розслідування показали, що сертифікати перевезення EUR.1 вірні, були видані та підтвердженні митницею Міхаловце, але вони не є дійсними доказами про походження. Сертифікати EUR.1 були видані на підставі супровідних документів (декларацій постачання), наданих постачальниками з іншої держави-члена ЄС (Мальта). Оскільки відповідні документи, що підтверджують статус походження товару, на який поширюється декларації постачальника (вживані тягачі напівпричіпи «MAN TGX») не були надані, вживані транспортні засоби не можуть вважатися продукцією преференцйного походження з ЄС» та надано копії вказаних сертифікатів з внесеними уповноваженим органом Словацької Республіки відповідних відміток в графу 14 сертифікатів «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності», і тому до цих товарів не можуть бути застосовані тарифні преференції. Державна митна служба України листом від 12.02.2025 № 15/15-03-1/7/888 повідомила Львівську митницю про отримання листа від уповноваженого органу Угорської Республіки від 10.02.2025 № б/н, яким не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товарів EUR.1 від 21.07.2023 №D0436033, від 11.08.2023 №D0436362, від 15.09.2023 №D0456923. Уповноважений орган Угорської Республіки у наданій відповіді листом від 10.02.2025 № б/н, повідомив наступне: «Нажаль, статус походження товару, зазначеного в сертифікатах перевезення EUR.1 №D0438153, №D0436033, №D0436362, №D0437985, №D0456923, не може бути підтверджений апостеріорно, оскільки експортер не надав необхідних підтверджуючих документів. Товари, зазначені в цьому документі, не можуть вважатися товарами з походженням у розумінні відповідних положень, що стосуються товарів походження.» та надано копії вказаних сертифікатів з внесеними уповноваженим органом Словацької Республіки відповідних відміток в графу 14 сертифікатів «Не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності», і тому до цих товарів не можуть бути застосовані тарифні преференції. Враховуючи, що для вищезазначеного товару преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження у сертифікатах з перевезення товару EUR.1, виявилась непідтвердженою, тому звільнення від сплати ввізного мита на підставі Регіональної конвенції застосовано неправомірно. Покликається на висновки, наведені Верховним Судом у постановах від 01.03.2021 у справі №240/7093/19, від 11.04.2022 у справі №260/2805/20 та від 17.06.2025 року по справі №380/21022/24.

Судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено такі обставини.

Наказом відповідача за №196 від 22.05.2025 року призначено документальну невіїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обгрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України.

Зе результатами документальної невиїзної перевірки дотримання позиввачем вимог законодавства України з питань митної справи щодо обгрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями від від 19.12.2022 №UA209180/2022/083757, від 01.02.2023 №23UA54U6, від 17.01.2023 №UA209180/2023/001660, від 17.01.2023 №UA209180/2023/001657, від 27.01.2023 №UA209180/2023/002988, від 03.02.2023 №UA209180/2023/003849, від 31.07.2023 №23UA69U4, від 18.08.2023 №23UA984U0, від 20.09.2023 №23UA57U9 відповідачем складено акт за №96/25/7.4-19/36183008 від 19.06.2025 року.

У висновках цього акту зазначено, що в порушення статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини другої статті 46, частини першої статті 257 Митного кодексу України занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за наведеними вище митними деклараціями на загальну суму 881121 грн. 10 коп. Крім того у порушення підп. "в" п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за цими ж митними деклараціями на загальну суму 176224 грн. 22 коп.

Позивачем 08.07.2025 року подано заперечення на згаданий акт перевірки, за результатами розгляду якого відповідачем надіслано лист за №7-4-5/19-02/13/18833 від 22.07.2025 року.

На підставі згаданого акта перевірки відповіідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.07.2025 року:

за №UA288, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем "Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання" на суму 881121 грн. 10 коп.;

за №UA289, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем "Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів ...; тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну ...)" на суму 220280 грн. 28 коп., у тому числі за податковими та/або іншими зобов`язаннями - 176224 грн. 22 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 44056 грн. 06 коп.

Змістом спірних правовідносин є відповідність податкових повідомлень-рішень від 25.07.2025 року №UA288 та №UA289 критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, ключовими у даному спорі є достатня обгрунтованість висновку про непідтвердження преференційного походження товарів на підставі листів уповноважених органів іноземних держав та процедурні порушення під час проведення перевірки.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з таких мотивів.

Фундаментальні основи відносин між суб`єктами приватного та публічного права визначені ст.19 Конституції України.

Частиною першою наведеної статті Основного Закону України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Верховний Суд, заслухавши представників Позивача та Відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, й на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, виходить з такого.

Згідно положень ч.2 ст.1 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України), відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Пунктом 1.2.статті 1 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - ПК України) передбачено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, крім правил оподаткування товарів митом, які встановлюються Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи.

Відповідно до частини першої статті 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті й включаються до ціни товарів.

Ввізне мито, відповідно до положень статті 272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Верховною Радою Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифіковано Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (далі - Угода).

Статтею 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I "Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва".

Відповідно до частини першої статті 2 Протоколу І Угоди, з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

(a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

(b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Згідно з абзацом першим пункту 1 статті 6 Протоколу І Угоди в статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.

Згадані вище умови вказують для всіх товарів, що підпадають під дію цієї Угоди, обробку, яку необхідно виконати з використовуваними у виробництві товару матеріалів іншого походження. Ці умови можуть бути застосовані тільки до вказаних матеріалів. Зі вказаного витікає, що якщо товар, який набув статусу виробленого у вказаній країні завдяки виконанню умов, вказаних у Додатку II, використовується для виготовлення іншого товару, то застосовні для цього другого товару умови не поширюються на перший; також не має значення, чи використовувались для виготовлення першого товару матеріали іншого походження. Зазначено в абзаці 2 наведеного пункту.

Статтею 33 Протоколу І Угоди врегульовано питання щодо перевірки підтверджень походження товару.

Відповідно до пункту 1 статті 33 Протоколу І Угоди подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I Угоди).

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І Угоди).

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I Угоди).

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу I Угоди ).

Положення аналогічні положенням статті 33 Протоколу І Угоди містяться і в статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Доповнення 1 до Регіональної конвенції), до якої України приєдналась відповідно до Закону України від 8 листопада 2017 року № 2187-VIII.

Відповідно до пунктів 2 та 6 Протоколу І Угоди товарами, що походять з Європейського Союзу мають вважатися такі, що цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу та товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Наведені норми дають підстави вважати, що якщо товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені повністю у Європейському Союзі, можуть вважатися такими, що походять з Європейського Союзу за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 Протоколу І Угоди.

За змістом статті 6 Протоколу 1 Угоди та статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.

Пунктом 1 статті 2 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що з метою імплементації відповідної Угоди наступні продукти вважаться такими, що вироблені в Договірній Стороні при експорті в іншу Договірну Сторону:

(а) товари цілком вироблені в певній країні відповідно до Статті 4;

(b) товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до Статті 5;

(c) майно, що виробляється в Європейському Економічному Просторі (ЄЕП) в рамках значення Протоколу 4 до Угоди про Європейський економічний простір. Такі товари повинні розглядатися, як вироблені в Європейському Союзі, Ісландії, Ліхтенштейні1 чи Норвегії (сторони ЄЕП), при експорті відповідно з Європейського Союзу, Ісландії, Ліхтенштейну чи Норвегії до договірної країни, крім учасників ЄЕП.

Згідно з пунктом 1 статті 5 Доповнення І до Регіональної конвенції з метою виконання положень Статті 2, товари, які не є повністю отриманими, повинні вважатись достатньо обробленими та переробленими у ній, при виконанні умов, викладених у Додатку II.

Пунктом 1 статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а;

(b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III b;

(c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься "декларацією походження" або "декларацією походження EUR-МЕD"), надана експортером до інвойса. повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.

Подібно, відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або

(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Відтак, як Угода, так і Регіональна конвенція чітко визначають, що товар вважається таким, що походить з Європейського Союзу за умови подання сертифікату з перевезення товару EUR.1.

Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 16 Доповнення І до Регіональної конвенції та стаття 17 Протоколу І Угоди.

Згідно зі статтею 16 Доповнення І до Регіональної конвенції сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, а також бланк заявки, зразок якої наведений у Додатку III, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і відповідно до норм національного законодавства країни експорту. Якщо ці бланки заповнюються від руки, вони повинні заповнюватися ручкою друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього графі, не залишаючи вільних рядків. Якщо графа не заповнена повністю, під останнім рядком опису проставляється горизонтальна лінія, вільне місце перекреслюється (пункт 2 названої статті).

Експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції (продовжується у пункті третьому цієї ж статті).

У пункті сьомому продовжується: "Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї Статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена графа, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.".

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару (п.9 наведеної вище статті Доповнення І до Регіональної конвенції).

Подібно до вищенаведеного, згідно зі статтею 17 Протоколу І до Угоди сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником (п.1).

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки. Наведене зазначено у пункті другому статті 17 Протоколу І до Угоди.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (п.3 статті 17 Протоколу І до Угоди).

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню. таке зазначено у п.5 статті 17 Протоколу І до Угоди.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару (п.7 статті 17 Протоколу І до Угоди).

Відповідно до пунктів 1, 6, 7 та 8 статті 21 Доповнення І до Регіональної конвенції "Декларація про походження або декларація про походження EUR-МЕD, зазначена в статті 15(1)(с), може бути складена:

(a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або

(b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Складання декларації про походження або декларації про походження EUR-МЕD здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV а та b, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цих Додатках, і відповідно до положень національного законодавства країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами.

Декларації про походження та декларації про походження EUR-МЕD мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте уповноважений експортер у розумінні Статті 22 не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам Договірної сторони-експортера письмове зобов`язання нести повну відповідальність за будь-яку декларацію про походження, у якій він зазначений, так, ніби вона підписана ним власноручно.

Декларація про походження або декларація про походження EUR-МЕD може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше, ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.".

Аналогічно статтею 22 Протоколу І до Угоди встановлено, що декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена:

(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу,

або

(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро (п.1).

Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Зазначено у п.4 статті 22 Протоколу І до Угоди.

У пункті 5 згаданої статті Протоколу І до Угоди йдеться про таке: "Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно.".

Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується (п.6 статті 22 Протоколу І до Угоди).

Отже, саме митний орган Договірної сторони країни експорту видає сертифікат EUR.1.

Аналіз наведених норм міжнародного законодавства та законодавства України дає підстави для висновку, що однією із передумов для використання переваг, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема сертифіката з перевезення товару EUR.1

За змістом пункту 5 статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції митні органи, за запитом яких було здійснено перевірку, як мають бути повідомлені про їх результати, так і ці результати (1) повинні чітко вказувати на те чи є перевірені документи достовірними та (2) чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних країн і (3) відповідати іншим вимогам Конвенції.

При цьому змістом положень пункту 6 статтю 32 Доповнення І до Регіональної конвенції чітко визначено випадки у разі наявності яких митні органи, що подали запит за відсутності виняткових обставин повинні відмовляти у наданні права на преференції: (1) якщо має місце обгрунтований сумнів, і відповідь на запит про перевірку не надана протягом 10- місяців з дати подання запиту; (2) відповідь на запит не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на інформації зазначеній у листах державних органів Республіки Польща від 11.12.2023 року №2601-23-067305, Словацької Республіки від 18.07.2024 року за №362688/2/61Не та від 29.11.2024 року №566984/2/79Не, Угорської Республіки від 10.02.2025 року.

Так, Уповноважений орган Республіки Польща по сертифікату з перевезення товарів EUR.1 №PL/ML/AS0456571 у наданій відповіді від 11.12.2023 року №2601-23-067305 повідомив наступне: «Під час перевірки, експортер не довів преференційне походження товарів з ЄС. Ці товари не мають преференційного походження з ЄС».

Уповноважений орган Словацької Республіки у наданій відповіді від 18.07.2024 року №362688/2/61He повідомив наступне: «Сертифікат перевезення EUR.1 №А761921 є справжнім, був виданий та підтверджений митницею у Міхаловце, але не є дійсним доказом походження. Вживаний тягач-напівпричіп MAN TGX має підтверджений сертифікат EUR. 1, але не має права на преференційний режим згідно протоколу".

Уповноважений орган Словацької Республіки, по сертифікатах з перевезення товарів EUR.1 №A761703, №A761704, №A761799, №A761929, у наданій відповіді від 29.11.2024 року №566984/2/79Не повідомив наступне: «Наші розслідування показали, що сертифікати перевезення EUR.1 вірні, були видані та підтвердженні митницею Міхаловце, але вони не є дійсними доказами про походження. Сертифікати EUR.1 були видані на підставі супровідних документів (декларацій постачання), наданих постачальниками з іншої держави-члена ЄС (Мальта). Оскільки відповідні документи, що підтверджують статус походження товару, на який поширюється декларації постачальника (вживані тягачі напівпричіпи «MAN TGX») не були надані, вживані транспортні засоби не можуть вважатися продукцією преференційного походження з ЄС».

Уповноважений орган Угорської Республіки у наданій відповіді від 10.02.2025 року повідомив наступне: «Нажаль, статус походження товару, зазначеного в сертифікатах перевезення EUR.1 №D0438153, №D0436033, №D0436362, №D0437985, №D0456923, не може бути підтверджений апостеріорно, оскільки експортер не надав необхідних підтверджуючих документів. Товари, зазначені в цьому документі, не можуть вважатися товарами з походженням у розумінні відповідних положень, що стосуються товарів походження».

Досліджуючи наведені докази (листи уповноважених органів) через призму їх кількісних (достатність) та якісних (належність, допустимість та достовірність) показників, суд зазначає таке.

Зазначені відповіді (листи) державних органів Республіки Польща, Словацької Республіки та Угорської Республіки не містять "документально підтверджених відомостей щодо країни походження… які відрізняються від задекларованих".

Крім того, зміст відповідей уповноважених органів іноземної держави свідчить про те, що компетентний іноземний орган підтвердив факт неподання експортером додаткових даних про походження товару, а не про встановлення чи не встановлення походження товару.

При цьому жодних доказів, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Республіки Польща, Словацької Республіки чи Угорської Республіки до експортерів за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару, чи відповіді експортера, матеріали справи не містять.

Пунктом 3 статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції передбачено, що перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання, продовжується у цьому пункті, вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

В матеріалах справи наявні листи від KMТ Truck Sp. z O.O. та від MАХ Truck Spolka z Ograniczona Odpo wiedzialnoscia (контрагенти позивача) отримані на запити позивача.

Так, KMТ Truck Sp. z O.O. повідомило: "KMТ Truck Sp. z O.O. опрацювало лист ПП «Еліт Тір Сервіс» щодо продажу сідельних тягячів «MAN» та «RENAULT» у кількості 8 одиниць.

За результатами розгляду інформую, що KMТ Truck Sp. z O.O. оформляла, у встановленому Регіональною Конвенцією про пан-євро-середземноморські преференції порядку, сертифікати з перевезення товарів EUR.1 від 19.12.2022 №PL/ML/AS0456571, від 16.01.2023 №А761703, від 16.01.2023 №A761704, від 26.01.2023 №A761799, від 02.02.2023 №A761929, від 21.07.2023 №D0436033, від 11.08.2023 №D0436362, від 15.09.2023 №D0456923.

За поставленими вами питаннями повідомляємо:

1. Митні органи Договірної Республіки Польща, Словацької Республіки та Угорської Республіки, в рамках Регіональної конвенції, в ході перевірки підтверджень походження вищеописаних товарів сідельних тягачів після закінчення їх митного оформлення до KMТ Truck Sp. z O.O. не зверталися.

2. Якщо отримаємо такі звернення, то надамо митним органам на запит всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, тобто таких, що відповідають вимогам Регіональної Конвенції».

У свою чергу інший контрагент позивача у відповіді зазначив: "За результатами вашого звернення щодо придбаного у MАХ Truck Sp. z O.O. сідельного тягяча марки «MAN», моделі TGX по контракту №.0201 від 02.01.2023, відповідно до якого виставлено фактуру №2 від 23.01.2023 підтверджуємо:

- Факт його продажу ПП Еліт Тір Сервіс.

- Факт оформлення Сертифікату з перевезення товарів EUR.1 від 30.01.2023 №А761921.

- Факт відсутності запиту від митниці Словацької Республіки чи будь-якої іншої митниці стосовно преференційного походження товару, на який видано Сертифікат з перевезення товарів EUR.1 від 30.01.2023 №А761921.

- Факт готовності надання документів на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів сідельного тягяча марки «MAN», моделі TGX, у разі отримання такого запиту".

Аналізуючи зміст листів уповноважених органів іноземних держав та контрагентів позивача можна прийти до висновку, що митні органи іноземних держав не вимагали будь-яких доказів і не здійснювали будь-яку перевірку рахунків експортерів (контрагентів позивача).

Дані обставини під час проведення перевірки не дослдіжувались, а доказів які б спростовували наведений висновок суду у матеріалах справи відсутні.

Також в акті перевірки відсутня інформація, підтверджена відповідними первинними документами чи іншими матеріалами, яка б свідчила про подання декларантом недостовірних документів або інформації, а також про вчинення ним інших протиправних дій, що призвели до заниження обов`язкових митних платежів. Також не зафіксовано розбіжностей між даними, поданими платником податків для митного оформлення, та фактичними обставинами, встановленими під час перевірки. Крім того, в акті не зазначено про наявність первинних документів чи інших доказів, які б підтверджували наявність порушень. Крім того, відсутні дані про надання Держмитслужбою доручення на проведення вибіркової перевірки. Іншими словами не підтвердив наявність обгрунтованого сумніву.

Пунктом 1 статті 33 Доповнення І до Регіональної конвенції встановлено, що у випадках виникнення спорів щодо процедур перевірки відповідно до статті 32, які не можуть бути вирішені між митними органами, які вимагають перевірки і митними органами, відповідальними за проведення цієї перевірки, повинні бути представлені двосторонньому органу, який встановлений відповідною Угодою. Інші, ніж ті, які пов`язані з процедурами перевірки згідно зі Статтею 32, суперечки щодо тлумачення цієї Конвенції повинні бути представлені Спільному Комітету.

Згідно з пунктом 2 статті 33 Доповнення І до Регіональної конвенції у всіх випадках вирішення спорів між імпортером і митними органами Договірної сторони імпортера має бути здійснено відповідно до законодавства цієї країни.

Відтак, пунктом 2 статті 33 Доповнення І до Регіональної конвенції чітко визначено, що у випадку виникнення спорів імпортера з митними органами Договірної сторони імпортера їх вирішення має бути здійснено відповідно до законодавства цієї країни.

Частиною першою статті 41 МК України встановлено, що документами, які підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару або засвідчена декларація про походження товару, або декларація про походження товару, або сертифікат про регіональне найменування товару.

Згідно з частиною третьою статті 41 МК України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом цієї країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Частиною шостою статті 41 МК України встановлено, що декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, що стосується товару.

Отже, відповідно до положень частини третьої статті 41 МК України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.

Позивач підтвердив належними документами, що транспортні засоби, ввезені згідно із зазначеними у акті митними деклараціями, придбано у контрагентів, які зареєстровані у Республіці Польща. Такі транспортні засоби транспортні засоби прибували з країни ЄС. Ввезені транспортні засоби згідно з сертифікатами, свідоцтвами про реєстрацію виготовлені у країнах - членах ЄС, стояли на обліку в цих країнах, потім були придбані контрагентами позивача (польською стороною), які в подальшому, на підставі зовнішньоекономічних договорів (контрактів), їх відчужив Приватному підприємству "Еліт Тір Сервіс". Такі транспортні засоби не виходили за межі країн ЄС до їх придбання підприємством, що позивач підтвердив сертифікатами переміщення EUR.1.

При цьому долучені сертифікати EUR.1, які подавались до митного оформлення, не анульовані, не визнані недійсними, не відкликані. Також відсутні докази того, що вказані документи були підроблені або одержані незаконним шляхом.

Більше того, Дилер МАН Трак енд Бас Юкрейн ТзОВ "Трак Сервіс Львів" листом за №1601/26-02 повідомив, що згадані сідельні тягачі МАН виготовлені у Німеччині або ж у Польщі, сервісне обслуговування, до ввезення в Україну, здійснювалось на офіційних сервісах МАН.

Відтак, товари, які були ввезені позивачем в Україну, згідно з митними деклараціями, походять з Європейського Союзу та відповідають правилам походження, що регулюють преференційну торгівлю з Україною. Під час митого оформлення товарів декларант позивача надав достатній обсяг документів на підтвердження походження товарів із країн Європейського Союзу, тому до вказаних транспортних засобів застосований преференційний митний режим в рамках Протоколу 1, оскільки імпортовані позивачем автомобілі виготовлені в країнах ЄС, які є державами-членами цієї угоди.

Оцінюючи наведені докази в сукупності, суд уважає, що листи уповноважених органів іноземних держав, які були покладені в основу висновків відповідача під час проведення перевірки, не є достатніми та достовірними поряд з іншими доказами, які наявні в матеріалах справи, в підтвердження обставин відсутність підстав для застосування преференції « 410».

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спорів щодо правомірності індивідуальних акті суб`єктів владних повноважень обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, що прямо випливає із положень статті 77 КАС України.

Додатково слід звернути увагу на те, що судом в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин враховано висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 09.12.2025 року у справі №380/22832/24.

При цьому, висновки у постановах Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №240/7093/19, від 11.04.2022 у справі №260/2805/20 та від 17.06.2025 року по справі №380/21022/24, на які посилається позивач, викладені за інших умов, на підставі дослідження доказів та обставин справи, що не є подібними у цій справі.

Наведене у своїй сукупності вказує на те, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають критерію обгрунтованості, передбаченому п.3 ч.2 ст.2 КАС України.

Щодо процедурних порушень.

Позивачем на згаданий акт перевірки було подано заперечення від 18.07.2025 року, до якого було додано згадані вище листи контрагентів.

За результатами розгляду таких заперечень Львівською митницею було наділсано лист за №7-4-5/19-02/13/18833 від 22.07.2025 року, в якому зазначеено, що перевірка проведена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Згідно положень ч.2 цієї ж статті, документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

виявлення фактів або отримання документів, інформації (відомостей), що свідчать про порушення законодавства України з питань митної справи, під час здійснення доперевірочного аналізу митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

надходження від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Інших правових підстав для проведення митними органами документальних невиїзних перевірок законодавством не визначено.

Відтак, поширення положень підп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України, яка врегульовоє підстави проведення перевірок податковими органами, суперечить наведеним нормам.

За таких обставин, наведений аргумент позивача не може бути покладений в основу судового рішення.

Підсумовуючи викладене, суд уважає, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають критерію обгрунтованості (п.3 ч.2 ст.2 КАС України), а тому позовні вимоги є обрунтовані та підлягають до задоволення.

Щодо судового збору, то такий в силу положень ст.139 КАС України, належить присудити з відповідача, оскільки позов задоволено повністю.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати, прийняті Львівською митницею, податкові повідомлення-рішення від 25.07.2025 року за №UA288 та за №UA289.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (адреса: м.Львів, вул. Костюшка Т., 1, ) на користь Приватного підприємства "Еліт Тір Сервіс" (адреса: Львівська область, м.Пустомити, вул. Глинська, 14, ) 13217 (тринадцять тисяч двісті сімнадцять) грн. 00 коп. сплаченого при поданні позову судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 20 січня 2026 року.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович