Справа № 400/6554/25
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 р. № 400/6554/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаПівденного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, вул. 9-а Слобідська, 40/1,м. Миколаїв,54003,

провизнання протиправною та скасування постанови від 13.06.2025 №5882/14/29/07/-ДПС,

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - відповідач) та просить визнати протиправною та скасувати постанову від 13.06.2025 року №5882/14/29/07/-ДПС.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що норма статті 24 КЗпП України та норми Порядку 413, на які контролюючий орган посилався при складанні акту перевірки містять припис, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Також позивач наполягає, що він продавця-стажера ОСОБА_2 на роботу не приймав і при проведенні перевірки вона була відсутня.

Ухвалою суду від 30.06.2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що податковою 25.04.2025 було складено акт фактичної перевірки №5882/14/29/07/, згідно якого було встановлено, крім іншого порушення абз. 1 постановляючої частини постанови КМУ від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», із змінами та доповненнями та статті 24 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року. Перевірка була проведена в присутності ОСОБА_3 продавця та ОСОБА_2 продавця-стажера. Також ОСОБА_2 16.04.2025 року фактично здійснювала від імені та в інтересах ФОП ОСОБА_1 розрахункові операції щодо реалізації алкогольних напоїв. Тобто, податковою встановлено, що ОСОБА_2 допущена до роботи без повідомлення Державної податкової служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. За для належного та неупередженого розгляду наданої фахівцями ГУ ДПС у Миколаївській області інформації (акт перевірки від 25.04.2025) 05.05.2025 Міжрегіональним управлінням зроблено запит до Пенсійного фонду України щодо ФОП ОСОБА_1 (тип запиту: «Поточний список працівників страхувальника»). Як вибачається з поточного списку працівників страхувальника, відсутні данні про перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 . За результатами розгляду справи відповідачем було прийнято постанову про накладення штрафу від 13 червня 2025 року № №5882/14/29/07/-ДПС, яка на думку відповідача є законною та обґрунтованою.

Дослідивши докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.05.2025 за вхід. № 3712/ПД/1-25 Міжрегіональне управління отримало лист Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі ГУ ДПС у Миколаївській області) від 28.04.2025 № 4135/5/14-29-09-01-04 з копією акту перевірки від 25.04.2025 року №5882/14/29/07/ (далі акт ДПС від 25.04.2025) складеного за результатами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), проведеної фахівцями ГУ ДПС у Миколаївській області у період з 16 квітня 2025 року по 25 квітня 2025 року в магазині за адресою: АДРЕСА_2 , з копіями матеріалів фактичної перевірки.

25.04.2025 року було складено акт фактичної перевірки №5882/14/29/07/. У пункті 3.3. акту перевірки від 25.04.2025 зазначено порушення позивачем абзацу першого постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органом про прийняття працівника на роботу», із змінами і доповненнями.

05.05.2025 року Міжрегіональним управлінням зроблено запит до Пенсійного фонду України щодо ФОП ОСОБА_1 (тип запиту: «Поточний список працівників страхувальника»). Як вибачається з поточного списку працівників страхувальника, відсутні данні про перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 .

Листом № ПД/3.2/4462-25 від 06.05.2025 ФОП ОСОБА_1 направлено повідомлення про початок адміністративного провадження за актом фактичної перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області від 25.04.2025 за №5882/14/29/07/ за період з 16.04.2022 по 25.04.2025 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення.

За участю позивача відповідачем було розглянуто адміністративну справу, про що складено протокол № 23 від 13.06.2025 та за результатами винесено постанову про накладення штрафу від 13 червня 2025 року № №5882/14/29/07/-ДПС.

Позивач вважаючи протиправною постанову звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Приписами ст. 259, ст. 260 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно приписів п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затв. Постановою КМУ від 11.02.2015р. №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) - є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктом 6 пункту 4 вказаного вище Положення №96, Держпраці, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

А відповідно до п.п. 5 п. 6 цього ж Положення, Держпраці, для виконання покладених на неї завдань, має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Держпраці, у відповідності з п. 7 цього ж Положення, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Так, відповідно до Положення про Південне міжрегіональне управління Держпраці, затв. наказом Держпраці від 23.09.2022 р. №168, далі - Положення №168), Південне міжрегіональне управління Держпраці - є територіальним органом Держпраці, що їй підпорядковується.

Згідно з пунктом 2 Положення №168, Міжрегіональне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства економіки України, а також цим Положенням.

Пунктом 3 Положення №168 визначено, що одним з основних завдань Міжрегіонального управління є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Міжрегіональне управління, відповідно до покладених на нього завдань, згідно із пп.5 п.4 Положення №168, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Крім того, відповідно до пп.8 п.4 Положення №168, ПМУ Держпраці, зокрема, здійснює й державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 р. №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877).

Так, ч. 4 ст. 4 Закону №877 встановлено, що виключно законами встановлюються, зокрема органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю), спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю).

А як передбачено нормами ч.6 ст.2 Закону №877, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах.

Законом у відповідній сфері, а саме, сфері законодавства про працю, який встановлює особливості здійснення нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, є Кодекс Законів про працю України (далі КЗпП України), відповідно до статті 259 якого, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

А як чітко визначено абз. 2 ч. 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок же накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення безпосередньо регулюється та затверджено відповідною Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. №509 (далі Порядок №509).

Так, п. 1 Порядку №509 визначено механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. ч. 3-7 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до норм абз. 7 п. 2 Порядку №509, штрафи накладаються, зокрема керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) на підставі Акту перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Як передбачено вимогами ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А ч. 1 ст. 21 КЗпП України встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Судом встановлено, що за результатами фактичної перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області складено Акт фактичної перевірки №5882/14/29/07/ від 25.04.2025 року, в якому було зафіксовано порушення Позивачем абз.1 постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015р. №413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органом про прийняття працівника на роботу» (із змінами і доповненнями), про що було одразу ж повідомлено відповідача.

Пунктом 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України (далі ПК України), встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 80.2. ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки та за наявності хоча б однієї з таких підстав: зазначених у підпунктах 80.2.1. 80.2.7. пункту 80.2. статті 80 ПК України.

Крім того, як передбачено нормами п. 80.7. ст. 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до пункту 86.1. статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі Акту або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно абзацу 3 пункту 86.1. статті 86 ПК України, акт перевірки це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2024 р. по справі №560/3981/23 зазначає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством. У спірних відносинах розмір штрафу та суб`єкт, уповноважений його накладати напряму визначені у нормах ст.265 Кодексу законів про працю України.

У постанові від 02.10.2024 р. по справі №560/11269/23, Верховний Суд виклав правову позицію, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки і надання останнього Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством.

Як встановлено судом, фактична перевірка була проведена в присутності ОСОБА_3 продавця та ОСОБА_2 продавця-стажера. Також ОСОБА_2 16.04.2025 року фактично здійснювала від імені та в інтересах ФОП ОСОБА_1 розрахункові операції щодо реалізації алкогольних напоїв, а саме: продала 1 тетра пак вина «PICNIC», ОБЄМ 1,0 Л. ЗА ЦІНОЮ 90,00 грн., що є порушенням постанови КМУ від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органом про прийняття працівника на роботу», із змінами і доповненнями.

25.04.2025 було складено акт фактичної перевірки №5882/14/29/07/ та повідомлено відповідача.

05.05.2025 року Міжрегіональним управлінням зроблено запит до Пенсійного фонду України щодо ФОП ОСОБА_1 (тип запиту: «Поточний список працівників страхувальника»). Як вибачається з поточного списку працівників страхувальника, відсутні данні про перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 .

Отже, зазнаечними доказами відповідачем підтверджено факт порушення позивачем абзацу першого постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органом про прийняття працівника на роботу», із змінами і доповненнями.

Обставина, на яку опирається позивач, що він продавця-стажера ОСОБА_2 на роботу не приймав і при проведенні перевірки вона була відсутня спростовується наданими відповідачем до суду доказами.

Крім того, позивачем не надано належних доказів протиправності дій податкового органу під час проведення фактичної перевірки та прийняття акту фактичної перевірки №5882/14/29/07/.

Таким чином, суд зазначає, що враховуючи вищевикладені обставини, відповідач, розглянувши матеріали адміністративного провадження про порушення законодавства про працю та зайнятість населення, приймаючи оскаржувану постанову від 13.06.2025 року №5882/14/29/07/-ДПС, належним чином, на підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС №5882/14/29/07/ (який є носієм доказової інформації) та списком працівників страхувальника, який був наданий Пенсійним фондом України на запит відповідача, встановив факт фактичного допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), яка, знаходилася в магазині позивача і реалізовувала товар.

При цьому, надані позивачем докази не спростовують зазначеного вище.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (вул. 9-а Слобідська, 40/1,м. Миколаїв,54003, ідентифікацііний код 44742194) про визнання протиправною та скасування постанови від 13.06.2025 №5882/14/29/07/-ДПС, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар