Справа № 643/14658/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 р.Справа № 643/14658/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 19.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Крівцов Д.А., пр-т Ювілейний, 38Є, м. Харків, 61005, по справі № 643/14658/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Салтівського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (надалі відповідач, ДПП), у якому просила: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5544585 від 22.08.2025, винесену відносно позивача, та закрити провадження у справі.

Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 19.11.2025 позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5544585 від 22.08.2025, згідно з якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), у виді штрафу у розмірі 340,00 грн, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнуто з ДПП за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ДПП подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на законності та обґрунтованості спірної постанови.

Вказав, що під час патрулювання 28.08.2025 поліцейським роти № 1 БУПП у Вінницькій області ДПП Чешківським О.С. було зупинено автомобіль «Skoda Oktavia A7» днз НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, який підлягав обов`язковому проходженню технічного огляду, своєчасно його не пройшов, чим порушила п. 31.3 б) ПДР України та вчинила правопорушення передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Посилаючись на п.п. 15 пункту 2 «Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 (далі Постанова № 137), стверджує, що службовий легковий автомобіль віднесений до транспортного засобу, що використовується з метою отримання прибутку.

Оскільки транспортний засіб, яким керувала позивача перебуває на праві власності юридичної особи, то, на думку апелянта, використовується з метою отримання прибутку, а отже підлягає обов`язковому технічному контролю відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. Вказав на безпідставності доводів апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, відповідно до положень ст. 268 КАС України.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

Згідно з оскаржуваною Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5544585 від 22.08.2025, винесеною поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Вінницькій області лейтенантом поліції Чешківським О.С., позивач 22.08.2025 о 12:44 в м. Вінниці по вул. Київській керувала Автомобілем, який не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушила п. 31.3 б) ПДР України. У зв`язку з наведеним позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, та накладений штраф у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль, власником автомобіля є ПРАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА».

Згідно з Наказом № 1/п від 01.05.2024 ПРАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА» про переведення на іншу роботу, позивача переведено з посади провідного фахівця з торгового обладнання на посаду менеджера з сервісу торгового обладнання.

Відповідно до положень Посадової інструкції менеджера з сервісу торгового обладнання, затвердженої ПРАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА», посада позивача передбачає пересування по підзвітній території та використання службового автомобіля.

Як вбачається з Політики щодо експлуатації та використання транспортних засобів в ПРАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА», серед видів діяльності власника Автомобіля - ПРАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА», відсутні такі види діяльності, як надання послуг таксі та перевезення пасажирів або вантажів. Приписами Політики передбачається надання працівникам службових автомобілів з існуючого парку транспортних засобів компанії. Також положеннями Політики передбачено, що посада менеджера з сервісу торгового обладнання, яку обіймає позивач, відноситься до посад, яким надається службовий автомобіль.

Позивач, вважаючи дії інспектора та постанову про притягнення до відповідальності протиправними, звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності постанови про притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення з огляду на відсутність жодних доказів вчинення позивачем такого правопорушення. Суд першої інстанції, враховуючи висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, викладені у постановах від 17.10.2019 у справі № 678/483/17, від 08.07.2020 у справі № 731/186/17 дійшов висновку, що автомобіль, яким керувала позивач, є службовим автомобілем, а тому його не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку, а тому цей автомобіль не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, статтею 2 КАС України визначено, що метою адміністративного судочинства визначено ефективний захист прав. Сам лише формальний розгляд справи і ухвалення рішення, яке завідомо не може захистити особу, не узгоджується з метою правосуддя.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

За визначенням, наведеним у статті 14 Закону 3353-XII, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

У силу приписів статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху серед іншого зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п. «б» п. 31.3 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Відповідно до п. 1 Постанови № 137 порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі - Порядок) визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Згідно з п. 3 Постанови № 137 періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

За вимогою власника обов`язковий технічний контроль транспортного засобу, який зареєстрований в установленому порядку, але не підлягає обов`язковому технічному контролю, проводять за процедурою, визначеною цим Порядком.

Аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що обов`язковому технічному контролю підлягають лише ті легкові транспортні засоби, які використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Посилання апелянта на пп. 15 п. 2 Постанови № 137, колегія судді вважає безпідставним з таких підстав.

Згідно з пп. 15 п. 2 Постанови № 137 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

15) транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб (зокрема службовий легковий автомобіль), що експлуатується юридичними особами, які провадять господарську діяльність з метою отримання прибутку, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності, фізичними особами під час виконання цивільно-правових договорів з метою отримання прибутку.

Вказана норма визначає значення словосполучення «транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку», серед яких дійсно є службовий легковий автомобіль.

Сторони не заперечують, що транспортний засіб «Skoda Oktavia A7» днз НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 є службовим легковим автомобілем.

Разом з цим, за визначенням ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» та п. 1 Постанови № 137 обов`язковому технічному контролю (серед легкових автомобілів) підлягають саме легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а не усі транспортні засоби, що використовується з метою отримання прибутку.

Доказів використання позивачем транспортного засобу «Skoda Oktavia A7» днз НОМЕР_1 для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку ДПП не надано.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні цієї справи колегія судді враховує висновки Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 678/483/17, від 08.07.2020 у справі № 731/186/17, від 26.12.2025 по справі № 340/2500/23, від 09.08.2023 у справі № 160/11816/22 тощо.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та підстав для відмови у задоволенні вимог апеляційної скарги як безпідставних.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 9, 243, 286, 308, 310, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 19 листопада 2025 року по справі № 643/14658/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін