Справа № 420/37133/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

20 січня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 03.11.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо рішення № 19366-17020/Ф-02/8-1500/25 від 11 липня 2025 року стосовно дати призначення та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , у тому числі визначення заборгованості з пенсії;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років починаючи з наступного дня після звільнення, тобто 01 жовтня 2021 року, та зробити перерахунок заборгованості з пенсії за вислугу років ОСОБА_1 станом на дату прийняття рішення починаючи з 01 жовтня 2021 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що він 30.09.2021 року відповідно до наказу Державної фіскальної служби України № 0069-о/д, я був звільнений з посади начальника міжрегіонального відділу оперативного документування управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС в Одеській області. Вислуга років на день мого звільнення за час безперервної служби з 07.02.2003 по 30.09.2021 року у календарному обчисленні склала 21 рік 00 місяців 22 дні, у пільговому 30 років 04 місяців 18 днів. 16.01.2024 року Одеській окружний адміністративний суд ухвалив рішення по справі №420/26797/23, яким задовольнив позовні вимоги до Комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області, і зобов`язав її оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення мені пенсії за вислугу років відповідно до п. «а», частини 1, статті 12 Закону №2262-ХІІ.

25.11.2024 року Одеській окружний адміністративний суд ухвалив рішення по справі №420/21070/24, яким повністю задовольнив позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ України в Одеський області, та зобов`язав призначити та виплатити мені пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дати подання заяви Комісією з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області, а саме з 22.05.2024. 05.06.2025 року мені була нарахована перша пенсійна виплата у розмірі 18 771,28 грн.

У відповідності до ст.50 Закону №2262-ХІІ пенсія призначається - б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів «а», «в» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби та виходячи з того що, Одеській окружний адміністративний суд ухвалив рішення по судовій справі №420/21070/24 та визнав моє право на пенсію за вислугою років на момент звільнення, мною до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було надіслана заява щодо перерахунку розміру пенсії з 01.10.2021, на яку 11.07.2025 року отримав відповідь № 19366-17020/Ф-02/8-1500/25, а саме:

«...Пенсія за вислугу 30 років Вам призначена Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 по справі № 420/21070/24, з урахуванням ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 22.05.2024. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» з 01.03.2025 Вам нарахована індексація пенсії в сумі 1500,00 грн. Пенсія призначена, перерахована та виплачується відповідно до норм чинного пенсійного законодавства.»

Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Одеській області протиправним, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 06.11.2026 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ).

21.11.2025 від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив (вх. №ЕС/1233332/25), в якому заявник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Однак, вказана ухвала в частині витребування доказів досі залишається не виконаною.

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 10.04.2020 у справі №560/1370/19, під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення. В протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, щодо яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей, у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 807/1410/17.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч.6 ст. 80 КАС України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 та 2 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.4 ст.77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду по справі №826/3403/16 суди не повинні обмежуватись лише тими доказами, які були надані позивачем під час розгляду справи.

Суддя зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом, зокрема, накладення штрафу.

Керуючись ст.ст.73, 74, 77, 79, 80, 236, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Повторно витребувати від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ).

Зазначені відомості надати до суду у десятиденний строк від дати отримання копії даної ухвали.

Попередити Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що у випадку ненадання витребуваних доказів судом будуть застосовані заходи процесуального примусу, передбачені ст. 149 КАС України.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА