Справа № 280/3090/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2026 року м. Дніпросправа № 280/3090/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року (суддя Татаринов Д.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19 грудня 2024 року № 69, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області врахувати до пільгового стажу роботи, що надає право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 1, згідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 періоди роботи в ВАТ «Донецькокс» з 03 жовтня 2002 року по 09 березня 2016 року- 13 років 5 місяців 7 днів, періоди роботи в ПАТ «Єнакієвський коксохімпром» з 15 березня 2016 року по 31 травня 2016 року - 2 роки 17 днів, періоди роботи з 25 червня 2018 року по 26 травня 2022 року в ПАТ «Металургійний завод «Азовсталь» 3 роки 11 місяців 2 дні, періоди роботи в ПАТ «Запоріжкокс» з 27 травня 2022 року по 30 вересня 2022 року - 4 місяці 4 дні, періоди роботи в ПАТ «Запоріжкокс» з 01 жовтня 2022 року по 19 грудня 2024 року - 2 роки 2 місяці 10 днів, а всього 20 років 1 місяць 19 днів;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення пенсії за віком від 15 грудня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на день звернення до пенсійного органу, про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивачу виповнилось 42 роки і він мав необхідний загальний страховий стаж роботи, а також пільговий по Списку № 1, що дає право позивачу на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Вказує, що орган пенсійного фонду безпідставного не зарахував до його пільгового стажу періоди роботи в ВАТ «Донецькокс» з 03 жовтня 2002 року по 09 березня 2016 року, в ПАТ «Єнакієвський коксохімпром» з 15 березня 2016 року по 31 травня 2016 року, з 25 червня 2018 року по 26 травня 2022 року в ПАТ «Металургійний завод «Азовсталь», періоди роботи в ПАТ «Запоріжкокс», в ПАТ «Запоріжкокс» з 01 жовтня 2022 року по 19 грудня 2024 року, які у сукупності становлять 20 років 1 місяць 19 днів та дають йому право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19 грудня 2024 року № 69, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 по Списку № 1 періоди його роботи з 13 лютого 2015 року по 17 березня 2015 року, з 15 грудня 2015 року по 09 березня 2016 року, з 01 березня 2018 року по 26 травня 2022 року, з 27 травня 2022 року по 30 листопада 2024 року, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 грудня 2024 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що згідно відомостей по спеціальному стажу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковуються підстави для визначення пільгового стажу для призначення пенсії згідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (недостатність пільгового стажу, у Позивача в наявності 19 років 09 місяців 02 дні з необхідних 20 років). Суд помилково дійшов висновку, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці достатньо подати трудову книжку із записом про період трудової діяльності, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Запис в трудовій книжці про пільговий період роботи повинен бути оформленим належним чином, тобто містити відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах. У разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, надається уточнююча довідка на підставі якої визначається право особи на цей вид пенсії, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637). Відповідачем всебічно і повно з`ясовані всі фактичні обставини справи. Іншими документами додаткові періоди стажу на пільгових роботах не можливо підтвердити, висновок суду першої інстанції щодо протилежного вважаємо хибним. При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992. Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці. Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Діючим пенсійним законодавством заборонено знищувати документи без результатів експертизи цінності документів в господарстві де вони були створені, і можуть бути знищені лише за умови складання акту вилучення для знищення документів, в іншому випадку вони передаються до архівних установ, якщо ні, то відповідні документи надаються за запитом відповідно до Закону, тому численні посилання Позивача на відсутність таких документів є нікчемними. При цьому, обов`язок перевіряти документи, подані для призначення (перерахунку) пенсій покладений на органи Пенсійного фонду.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 грудня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком згідно пунктом 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року.

Рішенням від 19 грудня 2024 року № 69 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно частини 3 статті 114 Закону 1058. Згідно вищезазначеного рішення вік позивача 42 роки 09 місяців. Страховий стаж становить 24 роки 09 місяців.

Страховий стаж особи з урахуванням кратності та додаткових років за Списком № 1 становить 43 роки 08 місяців 15 днів. Пільговий стаж за Списком №1 становить 19 років 09 місяців 02 дні.

Пільговий стаж професій згідно постанови КМУ від 31 березня 1994 року № 202 (20) 02 роки 06 місяців 04 дні. Зараховано всі періоди до страхового та пільгового стажу згідно наданих документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 69 від 19 грудня 2024 року Закону 1058 про відмову у призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю пільгового стажу на підземних роботах 25 років або на роботах провідних професій 20 років.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі по тексту - Закон №1788) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі по тексту - Закон №1058).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058 визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною другою статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Так, з розрахунку стажу, проведеного за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 вбачається, що вищезазначені періоди роботи позивача зараховані до його пільгового стажу частково, а саме: 04 жовтня 2002 року по 12 лютого 2015 року; з 18 березня 2015 року по 14 грудня 2015 року; з 15 березня 2015 року по 31 травня 2016 року; з 25 червня 2018 року по 28 лютого 2022 року,

Згідно вказаного розрахунку, ГУ ПФУ в Одеській області до пільгового стажу позивача по Списку 1 із спірних періодів не зараховано наступні періоди роботи: з 13 лютого 2015 року по 17 березня 2015 року, з 15 грудня 2015 року по 09 березня 2016 року, з 01 березня 2018 року по 26 травня 2022 року, з 27 травня 2022 року по 30 листопада 2024 року.

Суд першої інстанції розглядаючи справу, наголосив на тому , що підстав для такого вибіркового зарахування органом пенсійного фонду періодів роботи позивача до його пільгового стажу по Списку № 1 ані оскаржуване рішення, ані відзиви на позов не містять, що свідчить про протиправність оскаржуваного в даній справі рішення, наявність підстав для його скасування та необхідність зарахування вищезазначених періодів роботи до пільгового стажу по Списку № 1.

Зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 20 лютого 1982 року встановлено, що позивач працював:

- 03 жовтня 2002 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до ВАТ «Донецьккокс» в Смолянинівський коксохімцех люковим 6 розряду відповідно до розпорядження № 12 від 30 версеня 2002 року;

- 10 серпня 2006 року ОСОБА_1 переведено до Донецького коксохімцеху люковим 6 розряду відділку коксового виробництва відповідно до наказу № 959-к від 10 серпня 2006 року;

- 15 серпня 2013 року відділок коксового виробництва перейменовано в коксовий цех відповідно до наказу №572 від 01 серпня 2013 року ;

- 09 березня 2016 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з переводом до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» відповідно до наказу № 58-к;

- 15 березня 2016 року ОСОБА_1 прийнятий до ПАТ «Єнакієвський коксохімпром» в коксовий цех люковим 6 розряду;

- 31 травня 2016 року ОСОБА_2 звільнений за статтею 38 КЗпП України відповідно до наказу №51;

- 16 червня 2016 року ОСОБА_1 прийнято до ПрАТ «Донецьксталь» Металургійний завод охоронцем воєнізованої охорони управління режиму;

- 22 травня 2017 року позивача звільнено з посади охоронця воєнізованої охорони управління режиму;

- 25 червня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» № 2 в коксовий цех машиністом коксових машин 6 розряду відділку коксування вугілля №2 відповідно до наказу № 73 від 19 червня 2018 року;

- 26 травня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з роботи ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», переведення, пункт 5 статті 36 КЗпП України на підставі наказу № 620 від 26 травня 2022 року;

- 27 травня 2022 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до ПАТ «Запоріжкокс» на підставі наказу від 19 травня 2022 року № 39.

Згідно довідки ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» про підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 10 грудня 2024 року № 288, позивач у період з 27 травня 2022 року по 30 вересня 2022 року працює на ПРАТ «Запоріжкокс» за професією машиніст коксових машин КБ № 2, завантаження печей служби експлуатації коксового цеху, з 01 жовтня 2022 року по 30 листопада 2024 року за професією машиніст коксових машин КБ 5,6 навантаження печей служби експлуатації коксового цеху, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення згідно із частиною 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проаналізувавши записи трудової книжки позивача у спірні періоди, вбачається, що трудова книжка містить відомості щодо назви професії, що належить до Списку № 1 (люковий, машиніст коксових машин), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року за № 162, 16 січня 2003 року за № 36 та від 24 червня 2016 року № 461.

Окрім того, відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача, а судом, у свою чергу, не встановлено будь-яких виправлень або неточностей у записах трудової книжки.

Водночас, судом апеляційної інстанції досліджено оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та встановлено, що воно не містить жодних обґрунтувань та причин не врахування відомостей трудової книжки в частині спірного спеціального стажу позивача.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Абзацом четвертим пункту 1.8 розділу I Порядку №22-1 визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

За приписами п. 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію зокрема: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Також, в силу положень частини 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, відповідач, маючи сумніви щодо підтвердження факту наявності у позивача необхідного пільгового стажу, враховуючи конкретні обставини цієї справи, мав право на звернення до підприємств, на яких працював останній, із вимогою про надання необхідних додаткових документів, здійснення відповідної перевірки достовірності поданих відомостей та умов праці, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей щодо роботи позивача у спірні періоди на посаді, яка дає останній право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, не повідомлено позивача про необхідність надання додаткових документів до її заяви про призначення пенсії, як і не доведено відсутності у трудовій книжці позивача, яка у даному випадку є основним документом, що підтверджує стаж відповідних записів чи неточностей.

Водночас, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Натомість, в даному випадку пенсійним органом покладено тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав виключно на позивача.

За змістом ст. 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 106 Закону №1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії також не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Зазначена позиція відповідає правовим висновкам Верховного суду у постановах Верховного Суду від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, 11.10.2023 по справі № 340/1454/21.

Колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку.

Разом з тим, обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок згідно із частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI покладено на платника єдиного внеску.

Суд зазначає, що періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до відповідного стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Відтак, відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки остання не може нести за це відповідальність.

Правові висновки суду у даній справі відповідають усталеній практиці Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а, від 31.10.2019 у справі №235/7373/16, від 06.07.2020 у справі №242/2179/17, від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 31.03.2021 у справі №242/5696/16-а, від 17.11.2021 у справі №242/5635/16-а, а також від 15.06.2022 у справі №383/102/14-а, від 02.08.2022 року у справі № 560/4616/20.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для не зарахування спірного періоду роботу.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі №423/757/17 та у постанові від 31.03.2021 у справі №242/5696/16-а.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01 серпня 1992 року (далі - Порядок № 442).

Пунктом 4 Порядку № 442 встановлено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383, (далі Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

За правовою позицією, викладеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а, будь-які причини, з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови у зарахуванні стажу та відмову заявникові в наданні пенсії. Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочою місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Доводи скаржника про правомірність зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 по Списку № 1 періоди його роботи з 13 лютого 2015 року по 17 березня 2015 року, з 15 грудня 2015 року по 09 березня 2016 року, з 01 березня 2018 року по 26 травня 2022 року, з 27 травня 2022 року по 30 листопада 2024 року, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 грудня 2024 року спростовані приведеними вище висновками суду.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров