Справа № 420/5842/25
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/5842/25

Перша інстанція суддя Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Військової частина НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , а саме:

- визнання протиправними дії щодо не виплати середнього заробітку ОСОБА_1 за несвоєчасний остаточний розрахунок (виплати індексація грошового забезпечення) у зв`язку із звільненням з військової служби;

- зобов`язання сплатити на користь ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за затримку з остаточного розрахунку (виплати індексації грошового забезпечення) на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення, за період з 19 травня 2024 року по 19 листопада 2024 року включно, відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії щодо невиплати середнього заробітку ОСОБА_1 за несвоєчасний остаточний розрахунок (виплати індексація грошового забезпечення) у зв`язку із звільненням з військової служби за період з 19 травня 2024 року по 18 листопада 2024 року.

- зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 19 травня 2024 року по 18 листопада 2024 року, розміром 64 263,43 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що задовольняючи частково позовні вимоги судом першої інстанції не враховано вимог законодавства та висновків Верховного Суду щодо аналогічних спорів, згідно яких, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, нарахований після 19 липня 2022 року, не може обмежуватись, керуючись принципом пропорційності.

З іншого боку, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції не враховано, що положення КЗпП України не регулюють проходження військової служби, а тому до спірних правовідносин мали застосовуватись положення спеціального законодавства.

Крім того, на переконання апелянта, судом невірно розраховано розмір середнього заробітку та безпідставно звільнено позивача від сплати судового збору.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення - зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , починаючи з 1997 року проходив військову службу у військових частинах Державної прикордонної служби України, а з 17 березня 2016 року по 18 травня 2024 року у НОМЕР_2 прикордонному загоні (Військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується матеріалами справи.

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 18 травня 2024 № 299-ос, ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 17 травня 2024 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року, у справі № 420/22729/24, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, зокрема зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України нарахувати і вплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 17 березня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового місяця») січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

На виконання вище вказаного рішення суду 22 січня 2025 року на його банківський рахунок від НОМЕР_2 прикордонного загону нараховано 64 253,90 грн.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_1 , з проханням надати довідку з розрахунком виплаченої 22 січня 2025 року індексації грошового забезпечення, а також проханням виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19 травня 2024 року по 19 листопада 2024 року.

Не отримавши відповіді та вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але не більше ніж за 6 місяців та з урахуванням зменшення нарахованої суми пропорційно до невиплаченої вчасно індексації, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

При цьому, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

При цьому, згідно абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, так як йому станом на день виключення із списків особового складу військової частини не виплачено належних сум індексації грошового забезпечення.

В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що позивача з 17 травня 2024 року виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року, у справі № 420/22729/24, на розрахунковий рахунок позивача у грудні 2024 року виплачено нараховану суму індексації грошового забезпечення, розміром 64 253,590 грн.

Тому, звертаючись до суду у даній справі, позивач вважає, що він має право на отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України.

Між тим, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначати наступне.

Так, позивачу, як військовослужбовцю, станом на день виключення зі списку особового складу військової частини мали бути виплачені усі належні йому кошти, пов`язані з проходженням військової служби.

При цьому, з аналізу вищевикладених положень КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Між тим, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В даному випадку, нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби.

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносин необхідно зауважити, що неможливість поширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, а тому колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положень статей 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на всіх працівників.

В даному випадку, аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду, а саме: від 10 травня 2019 року (справа № 811/276/16), від 07 лютого 2019 року (справа № 804/5067/16), від 14 березня 2019 року (справа № 820/660/17).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість застосування положень ст. 117 КЗпП України до спірних правовідносин.

Щодо наявності у позивача права на отримання спірних коштів та їхнього розміру, необхідно зазначити наступне.

В даному випадку, судом першої інстанції при обрахунку суми належного позивачу середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку після звільнення зменшено розмір належної позивачу чуми середнього заробітку, визначивши співмірність суми середнього заробітку з розміром невчасно здійсненої виплати індексації.

Так, суд першої інстанції керувався правовими висновками Верховного Суду, згідно яких, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд мав зменшити розмір виплати, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Проте, колегія суддів зазначає, що наведений у відповідних постановах Верховного Суду підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням попередньої редакції ст. 116 та ст. 117 КЗпП України, а тому такий підхід наразі не є актуальним.

В даному випадку, запроваджене законодавцем обмеження періоду за який працівникові передбачено виплату середнього заробітку у чинній редакції ст. 117 КЗпП України, на переконання колегії суддів, спрямоване на встановлення чіткого нормативного способу зменшення суми середнього заробітку.

Таким чином, позивач після звільнення та виплати усіх належних йому сум грошового забезпечення, отримав право на виплату середнього заробітку у повному обсязі за 6 місяців.

В свою чергу, обраховуючи належну позивачу суму середнього заробітку та період за який має бути виплачений відповідний середній заробіток, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції помилково визначено останнім днем проходження служби позивачем 18 травня 2024 року, а не 17 травня 2024 року.

Тобто, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 травня 2024 року по 18 листопада 2024 року.

Між тим, як вбачається з довідки про грошове забезпечення позивача (зворотній бік особистої картки грошового забезпечення), у березні та квітні 2024 року позивачу нараховано 51 912,00 грн (25 956,00 + 25 956,00) грошового забезпечення (без одноразових виплат, винагород (див. постанову ВС від 31 січня 2025 року, у справі № 460/2645/24) та компенсацій).

Таким чином, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 851,02 грн (51 912,00 грн / 61 день).

Враховуючи викладене, розмір середнього заробітку позивача за 6 місяців, а саме за період з 18 травня 2024 року по 18 листопада 2024 року складає 157 438,70 грн (185 днів х 851,02 грн).

В свою чергу, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у межах спірних правовідносин є стягнення на його користь обрахованої вище суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність у позивача пільг зі сплати судового збору у даній справі, що на переконання апелянта помилково не враховано судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що позивач є учасником бойових дій (а.с. 19), а як наслідок не має сплачувати судовий збір у даній справі, відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Між тим, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Військової частина НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року змінити, виклавши 3 абзац резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 18 травня 2024 року по 18 листопада 2024 року, розміром 157 438,70 грн.».

В іншій частині, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді А.В. Крусян О.А. Шевчук