Справа № 160/21952/25
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/21952/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року (суддя Голобутовський Р.З., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 18.09.2025 року) в справі №160/21952/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування висновку,-

в с т а н о в и в:

29.07.2025 року ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати висновок від 09.11.2024, складеного за результатом проведення службового розслідування щодо встановлення причин та обставин завдання шкоди Департаменту патрульної поліції, винних осіб та виду матеріальної відповідальності у зв`язку з виявленням відсутності майна за результатами інвентаризації матеріальних цінностей, які знаходяться у відділі озброєння управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, проведеної відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 29.08.2024 №1862 «Про проведення інвентаризації матеріальних цінностей» в частині встановлення вини майора поліції ОСОБА_1 у завданні шкоди Департаменту патрульної поліції у зв`язку з утворенням нестачі матеріальних цінностей, а саме: бронежилетів п`ятого класу захисту «Корсар МЗ мк-5» - 9 шт.; бронежилетів шостого класу захисту «Корсар МЗ мк-б» 6 шт.; бронежилетів шостого класу захисту «Агту-6» - 5 шт.; бронежилетів п`ятого класу захисту (турецький) - 10 шт.; кулезахисних шоломів («КАСКА-1м») - 5 шт., на загальну суму 458550,50 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року позовну повернуто.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що він не пропустив строк звернення до суду, адже дізнався про своє порушене право не 03.06.2025 року після ознайомлення з оскаржуваним висновком. Апелянт вказував, що 09.11.2024 року за результатом проведення службового розслідування щодо встановлення причин та обставин завдання шкоди Департаменту патрульної поліції винних осіб та виду матеріальної відповідальності у зв`язку з виявленням відсутності майна за результатами інвентаризації матеріальних цінностей, які знаходяться у відділі озброєння управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департамент патрульної поліції, проведеної відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 29.08.2024 року №1862 «Про проведення інвентаризації матеріальних цінностей» Департаментом патрульної поліції було складено Висновок. З висновком не був ознайомлений. Висновок Департаменту патрульної поліції від 09.11.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів в розмірі 458550 грн., 50 коп., приховували, матеріали службового розслідування під різним приводом не надавали для повного ознайомлення. Дізнався про існування висновку лише 03.06.2025 року, коли в приміщенні кабінету №105 УПП Дніпропетровської області за адресою: вулиця плоша Троїцька, буд. 2А, м.Дніпро врешті-решт ознайомився у повному обсязі з матеріалами службового розслідування відносно. Апелянт вказував, що долучає письмову заяву від 22.05.2025 року на адресу УПП в Дніпропетровській області та письмову відповідь УПП в Дніпропетровській області від 27.05.2025 року. Апелянт вказував, що з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування висновку звернувся 29.07.2025 року, тобто дійсно з порушенням місячного строку встановленого законом з тієї причини, шо фізично не міг звернутись раніше. Апелянт вказував, що він є діючим працівником поліції і під час дії воєнного стану, який розпочався в Україні з 24.02.2022 року і діє по теперішній час на всій території України, працює практично без вихідних.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції повертаючи позов з підстави порушення позивачем строку звернення до суду, виходив з того, що згідно з ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша); для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга). При цьому Кодексом адміністративного судочинства України чи іншими законами може бути встановлений інший строк звернення до суду. Строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, якщо не встановлено інше. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про національну поліцію» (у редакції, чинній станом на час вчинення відповідачем заходів зі встановлення наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, прийняття наказу про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності та звернення позивача до суду). Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2123-IX (набрав чинності з 01.05.2022) унормовано питання, якими правовими актами регулюються відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, а також визначено особливості проведення службового розслідування, оскарження наказів про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності під час воєнного стану. Згідно з ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч. 2 ст. 122 цього Кодексу. Суд першої інстанції вказував, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач підтверджує, що зі спірним висновком він ознайомився 03.06.2025, тобто строк звернення до суду з позовом про оскарження такого висновку становить по 03.07.2025. З позовом до суду позивач звернувся лише 29.07.2025. Суд першої інстанції вказував, що позивачем не надано табелю робочого часу, а тому доводи про роботу без вихідних суд не бере до уваги, як такі, що не підтверджені належними засобами доказування. Стосовно пропуску звернення до суду через діючий воєнний стан, суд приводить аналогію законодавства, а саме частину четверту статті 31 розділу V «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», відповідно до якої навпаки під час дії воєнного стану встановлені скорочені строки оскарження актів, прийнятих за результатами службового розслідування, а саме поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Суд першої інстанції вказував, що ОСОБА_1 , як діючий працівник поліції, зобов`язаний дотримуватись встановлених норм законодавства та не нехтувати ними, в тому числі і в частині дотримання строку звернення до суду.

Матеріалами справи встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції від 11.10.2024 року № 2312 призначено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин завдання шкоди Департаменту патрульної поліції, винних осіб та виду матеріальної відповідальності у зв`язку з виявленням відсутності матеріальних цінностей.

За результатами проведення службового розслідування складено висновок від 09.11.2024 року, згідно якого начальник відділу озброєння Управління ОСОБА_1 заслуговує на застосування дисциплінарного стягнення, але ураховуючи, що наказом Департаменту патрульної поліції від 28.10.2024 року № 2437 о/с ОСОБА_1 відповідно до ч. 8 та 9 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, обмежитись цим. Вказано поінформувати ОСОБА_1 про висновки за результатами службового розслідування з метою надання можливості добровільно відшкодувати розмір (вартість) втраченого майна, або повністю чи частково, передати до ДПП в розрахунок відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно.

Не встановлено, що Департамент патрульної поліції висновок від 09.11.2024 року довів до відома ОСОБА_1 .

З метою дізнатись інформацію щодо службового розслідування, ОСОБА_1 звернувся з 22.05.2025 року з заявою до начальника Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП.

Листом від 27.05.2025 року № 80зі/41/19/02-2025 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП повідомило ОСОБА_1 про можливість ознайомлення з запитуваними документами, запропоновано ознайомитись з запитуваними документами 03.06.2025 року.

ОСОБА_1 вказує, що ознайомився з висновком службового розслідування 03.06.2025 року. З позовом щодо оскарження висновку звернувся 29.07.2025 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2025 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, надання десятиденний строк для усунення недоліків позову, зокрема вказано про порушення строку звернення до суду з позовом. Судом запропоновано усунути недоліки позову шляхом надання клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом.

25.08.2025 року позивачем надано заяву про усунення недоліків позову, заявлено заяву про поновлення строку подання позову та викладено підстави подання позову 29.07.2025 року, вказував, що позивач є діючим поліцейським, вчасно не міг оскаржити висновок, оскільки не був ознайомлений з матеріалами службового розслідування та самим висновком, лише після ознайомлення зміг подати позов.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду та повернуто позовну заяви.

Згідно частин 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування строків звернення до суду, що визначений ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Разом з тим, слід зважати на підстави поновлення пропущеного строку звернення до суду та коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно встановити коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату коштів (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру виплачених сум, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Дійсно, висновок службового розслідування датований 09.11.2024 року, проте не встановлено, що він доведений до відома ОСОБА_1 , не встановлено коли позивач з ним ознайомився або міг ознайомитись.

З висновком службового розслідування ОСОБА_1 , ознайомився 03.06.2025 року.

З позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 29.07.2025 року.

Слід враховувати, що для оскарження висновку службового розслідування слід знати підстави його формування, отримати або бути обізнаним про службове розслідування. Замало бути обізнаним про висновок, необхідно знати підстави його формування після службового розслідування, для належного обґрунтування позову, збирання доказів перед поданням позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За правилами ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, неодноразово вказувалось, що право на доступ до судочинства, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункту 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України»). За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 року у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними меж.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року, Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності, сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Неможливо безпідставно поновлювати строк звернення до суду, разом як і безпідставно відмовляти у доступі до судочинства посилаючись на строк звернення.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини наголошує, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 9901/601/19 вказувала, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. Слід враховувати, що особа була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Як було вказано, при вирішенні питання про дотримання строків звернення до суду слід звертати увагу коли особа дізналась або повинна була дізнатись про можливе порушення своїх прав. У випадку цієї справи позивач дійсно дізнався про своє порушене право, а саме про наявність висновку службового розслідування 03.06.2025 року. Проте при обчисленні строку, можливості його поновленні слід враховувати непереборні обставини.

В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість законодавчі норми запроваджують оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Варто враховувати запровадження 24.02.2022 року в Україні воєнного стану, що, як вказує суд першої інстанції впливає на діяльність держави та людини.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб; Указом Президента України від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Надалі, Указом Президента від 06.02.2023 №58/2023 затвердженим Законом України від 07.02.2023 року №2915-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Надалі Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії.

ОСОБА_1 є діючим поліцейським, проходить службу у Національній поліції.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену у постановах від 05.05.2022 року у справі № 914/2652/19, від 30.03.2021 року справа № 520/11044/19. Верховний Суд вказував, що оцінюючи поведінку позивача та обставини справи в сукупності, залишення позову без розгляду та позбавлення позивача права на звернення до суду через пропуск строку у зв`язку із тим, що він очікував і розраховував на ухвалення судового рішення та вирішення його справи, було б явно непропорційним та може вказувати на надмірний формалізм у такому важливому питанні, як доступ до правосуддя. При встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.

Згідно з частин 1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено право заявника на звернення до суду, з огляду на те, що повернення позовної заяви унеможливлює її належний розгляд та захист прав позивача у разі, коли буде встановлено дійсність їх порушення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 120, 122, 312, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року в справі №160/21952/25 скасувати.

Справу № 160/21952/25 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Н.А. Олефіренко