Справа № 156/50/26
Суддя: Малюшевська І. Є.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 156/50/26
Провадження № 2-а/156/3/26
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

21 січня 2026 року сел. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Малюшевська І. Є., розглянувши матеріали позовної заяви

ОСОБА_1 , представник позивача Просимців Андрій Романович,

до Головного управління Національної поліції у Волинській області,

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6499706 від 12.01.2026 року.

Суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи таку подано з дотриманням правил підсудності (ч. 1 ст. 171 КАС України).

У порядку ч. 5 ст. 29 КАС України питання про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду розглядається в порядку письмового провадження.

Під час вирішення питання щодо дотримання позивачем правил підсудності, суддя виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 125 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

За змістом пункту 3 статті 4 КАС України адміністративний суд це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. Отже, належним та компетентним судом в розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.

Питання адміністративної юрисдикції врегульовано главою 2 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованиму встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Таким чином, вказаною правовою нормою передбачено альтернативну територіальну підсудність справи за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача. Суд зауважує, що частина перша статті 25 КАС України передбачає можливість вибору позивачем суду лише за зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи-позивача, а не за фактичним.

Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженнямвідповідача (ч. 2 ст. 25 КАС України).

Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV (далі - Закон № 1382-ІV).

У статті 3 вказаного Закону надано визначення, зокрема, таких термінів:

-місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

-місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

-документами, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні;

-реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування (ст. 6 Закону № 1382-ІV).

Законодавством чітко встановлений порядок реєстрації як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

Підсумовуючи, суд зазначає, що для застосування положень ч. 1 ст. 25 КАС України, яка визначає можливість визначення підсудності справи за вибором позивача, необхідною умовою є саме наявність зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача. При цьому місце проживання чи перебування фізичної особи має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Нововолинської міської ради ЦНАП про реєстрацію місця проживання від 09.10.2019 року № 17-08/5753 позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.10.1991 року по теперішній час.

З відповіді з Єдиного державного демографічного рестру від 21.01.2026 № 2256976 слідує, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 на даний час є АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 цього Кодексу суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч. 1 ст. 30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Враховуючи наведене вище, а також те, що дана справа за територіальною підсудністю не відноситься до юрисдикції Іваничівського районного суду Волинської області, адже місцезнаходження відповідача не належить за територіальністю до Володимирського (колишнього Іваничівського) району Волинської області, позивачем у позовній заяві не наведено мотивів підсудності цієї справи адміністративному суду за вибором позивача, а тому справу необхідно скерувати за підсудністю за місцезнаходженням відповідача - до Луцького міськрайонного суду Волинської області, після закінчення строків передбачених ч. 8 ст. 29 КАС України.

Керуючись ст. ст. 25, 29, 30, 171, 243, 248, 295 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - передати за територіальною підсудністю на розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги після залишення її без задоволення.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Іваничівський районний суд Волинської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. Є. Малюшевська