Справа № 420/23829/25
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови прийняти та розглянути документи для оформлення набуття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України за територіальним походженням;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти у ОСОБА_1 та розглянути у порядку, передбаченому Законом України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач зверталася за міжнародним захистом в Україні, та була документована посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту за №СР 000558.

10.01.2024 року вона звернулася до Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області із заявою про оформлення набуття її дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України за територіальним походженням відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, разом із копіями всіх необхідних документів, водночас будь-якого рішення у встановлений строк відповідачем прийнято не було.

У відповіді від 16.01.2025 року на адвокатський запит відповідачем було зазначено, що неможливо прийняти документи для оформлення набуття громадянства України за територіальним походження дитиною заявниці, оскільки позивач надала посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, який не є документом, що підтверджує проживання на території України на законних підставах.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернулась до суду із адміністративним позовом.

Ухвалою суду адміністративну справу №420/23829/25 було прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, в порядку ч.5 ст.262 КАС України.

Під час розгляду справи від представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що ОСОБА_2 автоматично набула громадянство РФ, оскільки її батько - ОСОБА_3 , і матір - ОСОБА_1 , є громадянами РФ, про що позивач власноруч зазначала в заяві про оформлення набуття дитиною громадянства України. Крім того, відповідно, для допуску заяви позивача від 10.01.2025 року до розгляду на етапі прийняття вмотивованого рішення про оформлення набуття особою громадянства України або про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України, у відповідача не було правових підстав, у зв`язку з невідповідності поданої заяви встановленій формі, зазначення невірної підстави для набуття громадянства України, а також з зазначенням, що дитина набула громадянства РФ. Крім того, у відзиві зазначено, що спеціальним законом, що регулює підстави порядок оформлення набуття громадянства України не передбачено надання посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач має зареєстроване місце проживання та має діючий документ, що підтверджує законність перебування на території України. На думку сторони позивача, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, є документом який підтверджує особу, а також визначає її такою, що потребує додаткового захисту, а тому відповідач протиправно відмовив позивачу в прийнятті та розгляді документів для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням у зв`язку із ненаданням документу, який підтверджує факт проживання на території України на законних підставах.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд у справі встановив наступне.

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Батьками малолітньої дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що також підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є громадянами РФ та перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

При цьому, ОСОБА_1 зверталася за міжнародним захистом в Україні, та 30.11.2016 року була документована посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту за №СР 000558. Строк дії посвідчення продовжений до 17.05.2026 року.

Згідно довідки №Ю4-62467-ф/л від 06.04.2020 року, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за наступним місцем проживання АДРЕСА_1 .

10.01.2024 року позивач звернулася до Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області із заявою довільної форми про оформлення набуття її дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України за територіальним походженням відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, разом із копіями всіх необхідних документів.

Також до вищевказаної заяви було долучено заяву за формою 14, затвердженою наказом МВС України від 16.08.2012 року №715, про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням.

Водночас будь-якого рішення за вищевказаною у встановлений строк відповідачем прийнято не було.

У відповіді від 16.01.2025 року на адвокатський запит Київський відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначив, що за приписами Закону України «Про громадянство України» та Порядком №215 передбачено подання документу про проживання на території України. Водночас, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, не є документом, що підтверджує факт проживання особи на території України, а тому наразі неможливо прийняти документи заявниці для оформлення набуття громадянства України за територіальним походження її дитиною.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою, позивач звернулась до суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України №2235-III від 18.01.2001 року «Про громадянство України» (далі Закон №2235-III).

Статтею 6 Закону №2235-III визначено підстави набуття громадянства України, зокрема, але не виключно, за народженням або за територіальним походженням.

Згідно ч.5 ст.7 Закону №2235-III особа, яка народилася на території України або за її межами від іноземця, який на момент її народження є особою, яка в розумінні цього Закону постійно проживала на території України, та особи без громадянства, яка на момент її народження постійно проживала на території України, і не набула за народженням громадянства (підданства) іншої держави, є громадянином України.

За ст.8 Закону №2235-III особа, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року від іноземців, які на момент її народження постійно проживали на території України, або іноземця, який на момент її народження постійно проживав на території України, та особи, яку на момент її народження визнано біженцем або якій надано притулок в Україні, або іноземця, який на момент її народження постійно проживав на території України, та особи без громадянства, визнаної в Україні, яка на момент її народження постійно або тимчасово проживала на території України, або іноземця, який на момент її народження постійно проживав на території України, та особи без громадянства, яка на момент її народження постійно проживала на території України і не набула за народженням громадянство України та є іноземцем або особою без громадянства, має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Набуття громадянства України такою особою здійснюється за заявою одного з її законних представників, а після досягнення особою повноліття - за її власною заявою.

Для набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою про набуття громадянства України подається один із таких документів:

1) декларація про визнання себе громадянином України;

2) зобов`язання припинити іноземне громадянство;

3) декларація про відмову від іноземного громадянства та визнання себе лише громадянином України, крім осіб, зазначених в абзаці сорок восьмому частини першої статті 1 цього Закону;

4) декларація про відсутність іноземного громадянства.

Указом Президента України від 21.03.2001 року №215 було затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №215).

За п.1 розділу І Порядку №215 для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно п.2 розділу І Порядку №215 заяви з питань громадянства оформлюються про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи.

Відповідно до п.3 розділу І Порядку №215 заяву з питань громадянства дитини підписує один з її батьків або інший законний представник дитини.

За п.5 розділу І Порядку №215 під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

Згідно п.23 розділу ІІ Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням дитиною, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем (частина третя статті 8 Закону), один із батьків дитини або інший законний представник подає документи, передбачені підпунктами "а" - "г" пункту 39 цього Порядку, а також копію свідоцтва про народження дитини.

Відповідно до п.п. а) г) п.39 розділу ІІ Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням дитиною, один із батьків дитини або опікун чи піклувальник подає такі документи:

а) заяву про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм) дитини;

в) заяву дитини віком від 14 до 18 років про згоду щодо набуття громадянства України;

г) один із таких документів:

- декларацію про відсутність у дитини іноземного громадянства - для дітей, які є особами без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для дітей, які є іноземцями. Для дітей-іноземців, які є громадянами (підданими) кількох держав, - зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається для дітей, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є діти, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову дитини, якій надано в Україні статус біженця чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання дитині статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, - для дітей-іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову дитини, один із батьків якої або опікун чи піклувальник, що подав документи, є громадянином Російської Федерації і зазнав переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для дітей-іноземців, один із батьків яких або опікун чи піклувальник, що подав документи, є громадянином Російської Федерації і зазнав переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для дітей-іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.

При цьому, за п.89 розділу ІV Порядку №215 територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Аналізуючи вищевказане, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, зобов`язаний перевірити відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України та, не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів, повертнути їх заявникові для усунення недоліків, якщо виявить що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України. При цьому варто зазначити, що під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється та надаються копії документів, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України.

Варто зазначити, що приписи Порядку №215 не передбачають окремої процедури для відмови у розгляді заяви про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України у випадку ненадання заявником документу про проживання заявника на території України. Тобто, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України в будь-якому випадку був зобов`язаний не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повернути їх заявникові для усунення недоліків, а у випадку неусунення недоліків у встановлений строк прийняти рішення про припинення провадження за цією заявою.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що Київський відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у встановленому порядку повернув заяву позивача від 10.01.2024 року для усунення недоліків, а також не надав доказів прийняття відповідного рішення про припинення провадження за заявою від 10.01.2024 року.

Разом з тим, у листі від 16.01.2025 року на адвокатський запит Київський відділ у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначив, що за приписами Закону України «Про громадянство України» та Порядком №215 передбачено подання документу про проживання на території України. Водночас, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, не є документом, що підтверджує факт проживання особи на території України, а тому було неможливо прийняти документи позивача для оформлення набуття громадянства України за територіальним походження її дитиною.

Як вже було зазначено судом, оформлення листа від 16.01.2025 року у відповідь на адвокатський запит не є доказом дотримання відповідачем приписів Порядку №215 та прийняття відповідного рішення про припинення провадження за заявою позивача від 10.01.2024 року про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням.

Варто зазначити, що за п.п.4, 13, 16 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті;

особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань;

посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, - паспортний документ, що посвідчує особу його власника та підтверджує факт визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсним для реалізації прав та виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України.

За п.12 ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі - представник).

До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються, зокрема, але не виключно, паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними.

Аналізуючи вищевказане, для реєстрації місця проживання (перебування) особи має надаватися паспортний документ особи, яким є, зокрема, але не виключно, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується приписами Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

При цьому як було встановлено судом під час розгляду справи, згідно довідки №Ю4-62467-ф/л від 06.04.2020 року, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, вбачається, що позивач має зареєстроване місце проживання у м.Одесі.

Варто зазначити, що до заяви від 10.01.2024 року позивачем було додано і довідку №Ю4-62467-ф/л від 06.04.2020 року, і посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту за №СР 000558, що підтверджується примірником поданої заяви за формою 14, затвердженою наказом МВС України від 16.08.2012 року №715, про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням.

Тобто, судом за час розгляду справи було встановлено, що позивачем було подано до міграційного органу документ, що посвідчували особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України. При цьому, п.5 розділу І Порядку №215 не встановлює виключний перелік документів, який підтверджує проживання заявника на території України та має бути поданий із заявою про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналізуючи вищевказані обставини та виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Київського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо нерозгляду по суті заяви позивача від 10.01.2024 року про оформлення набуття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України за територіальним походженням.

Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/23829/25, а також враховуючи той факт, що міграційним органом по суті не розглядалась заява позивача від 10.01.2024 року, суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Київський відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти та розглянути у порядку, передбаченому Законом України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, заяву від 10.01.2024 року та додані до неї документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Київського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо нерозгляду по суті заяви позивача від 10.01.2024 року про оформлення набуття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України за територіальним походженням.

Зобов`язати Київський відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти та розглянути у порядку, передбаченому Законом України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, заяву від 10.01.2024 року та додані до неї документи для оформлення набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач - Київський відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15а).

Відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ).

Суддя О.В. Білостоцький