Справа № 420/4471/25
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 січня 2026 року

м. Київ

справа № 420/4471/25

провадження № К/990/55447/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Жука А.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі

за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Одеського державного університету внутрішніх справ (далі - відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови визнати грошове забезпечення, яке нараховувалось йому за весь період навчання з 01.09.2022 по 08.02.2024 у розмірі 230 612,25 грн. як таке, що не підлягає відшкодуванню; зобов`язання визнати грошове забезпечення, яке нараховувалось йому за весь період навчання в Одеському державному університету внутрішніх справ з 01.09.2022 по 08.02.2024 у розмірі 230 612,25 грн. за таке, що не підлягає відшкодуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.05.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025, у задоволенні позову відмовлено.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 у цій справі.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, позивач, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає, що судами попередніх інстанцій не були враховані висновки щодо застосування частини першої статті 236 КАС України, викладені в постанові Верховного Суду від 25.07.2024 у справі №852/2а-2/24 (провадження №А/990/5/24).

Також скаржник зазначає про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України (у взаємозв`язку із пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України), вказуючи, що зі змісту позовних вимог вбачається, що сума, яка заявлена позивачем до скасування становить 230 612, 25 грн. На думку скаржника, судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, що призвело до порушення процесуальних прав позивача на участь в розгляді справи, на подачу доказів та пояснень, неможливість вчасно скористатися правничою допомогою тощо.

Суд звертає увагу, що системний аналіз положень КАС України дає підстави для висновків, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами;

2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено;

3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду;

4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Перевіривши касаційну скаргу і зазначені у ній підстави для відкриття касаційного провадження, Суд уважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на таке.

Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, Верховний Суд від 25.07.2024 у справі №852/2а-2/24 про примусове відчуження земельної ділянки та нерухомого майна з мотивів суспільної необхідності (провадження №А/990/5/24) переглядав ухвалу апеляційного адміністративного суду про зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України, як суд апеляційної інстанції.

В цій же справі, скаржник в касаційній скарзі ставить питання неправильного застосування (порушення) пункту 3 частини першої статті 236 КАС України.

Так, відповідно до наведеної норми процесуального закону суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пунктом 5 частини першої статті 236 КАС України як підстава для зупинення судом провадження у справі є перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відтак, висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 25.07.2024 у справі №852/2а-2/24 (провадження №А/990/5/24), не можуть слугувати прикладом правильного застосування норми процесуального права у спірних правовідносинах.

Більше того, обґрунтування необхідності касаційного оскарження з підстав порушення норм процесуального права наводиться у відповідності до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу, і перелік таких підстав є вичерпний.

Суд також уважає необґрунтованим посилання скаржника на помилковий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд звертає увагу, що позивач у спірних правовідносинах не оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого останнім може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів з позивача у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі наведеного Верховний Суд доходить висновку, що скаржником належним чином не викладено підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15.01.2020 №460-IX і які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У зв`язку із перебуванням судді-доповідача Жука А.В. у відпустці у період з 06.01.2026 по 19.01.2026 згідно Наказу від 02.01.2026 №1/0/6-26, вирішення питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою вирішується після виходу судді із відпустки.

Керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі №420/4471/25 (провадження №К/990/55447/25) - повернути особі, яка її подала.

2. Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

3. Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

……………………..

А.В. Жук

Суддя Верховного Суду