Справа № 380/2314/25
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 січня 2026 року

м. Київ

справа №380/2314/25

адміністративне провадження № К/990/1261/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів Мельник-Томенко Ж.М., Смоковича М.І.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року

у справі №380/2314/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні з 01 січня 2020 року по 20 травня 2023 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в період з 2020 року по 2023 рік, за які такі допомоги нараховувалися та виплачувалися;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року по 21 квітня 2020 року грошового забезпечення, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, а також похідних одноразових додаткових видів грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 21 квітня 2020 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, а також похідних одноразових додаткових видів грошового забезпечення, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року у розмірі 2102 грн; Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року у розмірі 2270 грн; Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року у розмірі 2481 грн; Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року у розмірі 2684 грн; Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року у розмірі 3028 грн відповідно, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні з 01 січня 2020 року по 20 травня 2023 року розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, під час нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення);

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року по 21 квітня 2020 року грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення) із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року (2102 грн) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 з 21 квітня 2020 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення) із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року (2102 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року (2270 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року (2481 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року (2684 грн) відповідно із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням Військова частина НОМЕР_1 звернулась із апеляційною скаргою до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху. Скаржнику надано п`ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду документа про сплату судового збору у розмірі 1453 грн 44 коп.

Відповідачу роз`яснено, що у разі неусунення указаного недоліку апеляційної скарги в установлений строк, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, така буде йому повернута.

Копію указаної ухвали доставлено до електронного кабінету скаржника у системі «Електронний суд» 11 грудня 2025 року.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із неусуненням недоліків апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції установив, що в установлений судом строк недоліки апеляційної скарги не усунуто. Будь-яких заяв чи клопотань на виконання ухвали суду або про продовження строку для усунення недоліків від скаржника не надійшло.

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали..

Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги, відповідач не зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, зводяться виключно до незгоди з ухвалою суду апеляційної інстанції.

Як зазначено вище, з оскаржуваного судового рішення установлено, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без руху.

Відповідачу роз`яснено, що у разі неусунення указаного недоліку апеляційної скарги в установлений строк, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, така буде йому повернута.

Копію указаної ухвали доставлено до електронного кабінету скаржника у системі «Електронний суд» 11 грудня 2025 року, що не заперечується Військовою частиною НОМЕР_1 у тексті касаційної скарги.

З огляду на те, що Військова частина НОМЕР_1 не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, установлений судом, апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року.

У тексті касаційної скарги заявником, також, не заперечується, що на виконання вимог ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року ним не було надано до суду доказів сплати судового збору або заяви/клопотання із зазначенням обставин, які перешкоджають виконанню процесуальної дії в установлений строк.

Так, зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суд наголошує, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.

Таким чином, аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на оскарження відповідачем ухвали про повернення позовної заяви та у силу положень статті 333 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись частинами першою, третьою статті 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі №380/2314/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко

М.І. Смокович

Судді Верховного Суду