Справа № 160/882/26
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 січня 2026 рокуСправа № 160/882/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання протиправними бездіяльності, дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2026р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державної установи "Центр пробації" та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачеві в здійсненні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, за весь час затримки виплати, а саме з 29 лютого 2020 року по день фактичної виплати 13 грудня 2025 року, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, за весь час затримки виплати, а саме з 29 лютого 2020 року по день фактичної виплати 13 грудня 2025 року, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення позивачеві виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 17 512,57 грн., відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України та пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року, одночасно з проведеною виплатою грошового забезпечення на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року по справі №160/25466/24;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачеві виплату компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 17 512,57 грн., відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України та пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року, яка була утримана при проведенні нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.07.2022 року, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року по справі №160/25466/24;

- визнати протиправними дії відповідача щодо утримання з грошового забезпечення позивача виплаченого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року по справі №160/25466/24, військового збору у розмірі 5 відсотків, що становить 4 864,60 грн.;

- зобов`язати відповідача повернути позивачеві надлишково утриманий військовий збір у розмірі 3,5 відсотків, що становить 3 405,22 грн. (три тисячі чотириста п`ять гривень 22 коп.) з грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року по справі №160/25466/24;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 01 березня 2023 року по 31 серпня 2023 року у сумі 61 378,72 грн. (шістдесят одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) 72 копійок;

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачеві в належному розмірі за період з 01 липня 2018 по 19 липня 2022 року із врахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у частині розрахунку індексації, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення в розмірі 4463,15 грн. на місяць, за період з 01 липня 2018 по 19 липня 2022 року, з врахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у частині розрахунку індексації, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати на користь позивача додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно починаючи з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року, відповідно до п. І постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» №168 від 28.02.2022 р. (у редакції Постанови на період виникнення спірних відносин.);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно починаючи з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року, відповідно до п. І постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» №168 від 28.02.2022 р. (у редакції Постанови на період виникнення спірних відносин.).

Відповідно до положень частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вивчивши зміст адміністративного позову та додані до нього документи, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов підлягає поверненню позивачеві, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями п.6 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Право позивача заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою, передбачено також частиною 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зі змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.

Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.

Таким чином, у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Підставою позову є юридичні факти, які наводяться позивачем на обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги та які мають значення для судового захисту суб`єктивного права, тобто підстава позову - це частина позову, що відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, і докази, що підтверджують позов.

Підстави позову не можна ототожнювати з нормами права, на які посилається позивач. Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, який зазначив, що під підставами позову, які може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.

При цьому, цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин від характеру яких залежить правова кваліфікація спору.

Так, як вбачається зі змісту поданої позовної заяви та доданих до неї доказів, позивач в одній позовній заяві об`єднав 12 позовних вимог (6 основних та 6 похідних до них вимог), які регулюються різними нормативно-правовими актами, а саме:

- щодо невиплати компенсації втрати частини доходу, які регулюються нормами Закону України №2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- щодо оподаткування доходів позивача у розмірі 18% та 5% військового збору, які регулюються нормами Податкового кодексу України;

- щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що врегульовано ст.ст. 116, 117 КЗпПУкраїни;

- щодо невиплати індексації грошового забезпечення, що регулюються Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою КМУ №1078;

- щодо здійснення грошової компенсації сум податку, які регулюються постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року;

- щодо невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди, що регулюються постановою КМУ №168 від 28.02.2022р.

Вказані позовні вимоги стосуються різних періодів, мають підтверджуватися різними документами та врегульовані різними нормами матеріального права.

Тобто, із системного аналізу предмету та підстав позову можна дійти висновку, що оспорювані в межах даної справи дії та бездіяльність відповідача виникли з різних підстав, підтверджуються різними доказами, тобто вказані вимоги не виникли з однакових юридичних фактів, не мають єдиної підстави позову, що суттєво ускладнює розгляд таких позовних вимог, хоч і заявлених до одного відповідача, та не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Даний адміністративний позов не містить жодних посилань на однаковість підстав виникнення заявлених позовних вимог або поданих доказів; пояснень щодо того, в чому полягає їх однорідність (єдині підстави їх виникнення, доказування яких спирається на однакові докази і обставини, тощо).

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов подано позивачем без дотримання правил об`єднання позовних вимог, в порушення вимог п.6 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин, даний адміністративний позов підлягає поверненню позивачам на підставі п.6 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу позивача на те, що допущене позивачем порушення правил об`єднання позовних вимог не є формальним, оскільки фактично унеможливлює розгляд справи за вимогами, не пов`язаними між собою підставою їх виникнення та відповідними доказами, а тому повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин.

При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, у п. 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22.10.1996; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13.07.1995, серія A, № 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28.05.1985).

У п. 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (див. рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Керуючись п.6 ч.4 ст.169, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання протиправними бездіяльності, дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні - повернути позивачеві.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

У відповідності до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва