Справа № 440/15442/25
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/15442/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду у м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Медичної (військово-лікарська) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Медичної (військово-лікарська) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області", в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Військово-лікарської комісії Державної установи "ТМО Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області", оформлене довідкою № 196 від 08.08.2025;

- зобов`язати Військово-лікарську комісію Державної установи "ТМО Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області" провести повторний медичний огляд (направити у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України) військовослужбовця ОСОБА_1 , 1980 року народження, з метою визначення придатності до військової служби з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який з 24.02.2022 бере участь у відсічі збройної агресії. В 2025 році позивач був направлений військовою частиною НОМЕР_1 на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби. За результатом проведеного 08.08.2025 р. медичного огляду Медична військово-лікарська комісія Державної установи "ТМО Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області" надала Постанову ВЛК у вигляді Довідки № 196 військово-лікарської комісії від 08.08.2025 р, згідно із якою позивач був визнаний придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах (установах), медичних підрозділах. В даній Довідці № 196 не повністю зазначено діагноз позивача, а саме вказали, що це деформуючий остеоартроз (ДОА) ІІІ ступеня, але не зазначили, що дане захворювання локалізується в колінному суглобі. Позивач категорично не згоден з кваліфікацією стану здоров`я та вважає її недостатньою з урахуванням отриманих травм та наявних у позивача захворювань.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01 грудня 2025 через "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що позовна заява не містить посилань на норми, визначені Положенням №285, позивач помилково застосовує Наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України". Положення №285 дійсно відсилає до Наказу Міноборони №402, проте виключно в частині використання Розкладу хвороб, Пояснень до його застосування та Таблиць додаткових вимог до стану здоров`я при проведенні оглядів військовослужбовців. До позовної заяви документи не містять інформації про звернення до ЦМ(ВЛ)К та результатів розгляду такого звернення. Вважаємо, що позивачем не використано досудового способу врегулювання спору, передбаченого чинним законодавством, адже, на відміну від Наказу Міноборони № 402, Положення №285 не визначає альтернативного оскарження рішення М(ВЛ)К в судовому порядку без оскарження в ЦМ(ВЛ)К.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходжу військову службу з 31.03.2022 року за призовом у військовій частині НОМЕР_2 на посаді головного сержанта 1-ої стрілецької роти 2-го стрілецького батальону.

12.10.2023 року позивач отримав травмування у вигляді поранення. Згідно до Акту № 26/25 від 09.04.2025 року було зафіксовано моє поранення, а Актом розслідування нещасного випадку від 09.04.2025 року було визнано, що дане поранення виникло під час виконання службових обов`язків під час проходження військової служби. В обох документах зазначається основний діагноз, а саме: "розрив медіального і латерального меніска правого колінного суглоба. ДОА (деформуючий остеоартроз) правого колінного суглоба ІІІ ст. Порушення опорної функції правої нижньої кінцівки, больовий синдром. Оперований (29.01.2025р.) Менісектомія. Остеохондроз поперекового відділу хребта, ускладнений протрузіями МХД в сегментах L3-L4, L4-LS, LS-S1, деформуючий спондильоз, спондилоартроз з больовим, м`язово-тонічним синдромами. Двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість середнього ступеня тяжкості. Артралгія суглобів".

В 2025 році позивач був направлений військовою частиною НОМЕР_1 на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

За результатом проведеного 08.08.2025 р. медичного огляду Медична військово-лікарська комісія Державної установи "ТМО Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області" надала Постанову ВЛК у вигляді Довідки № 196 військово-лікарської комісії від 08.08.2025 р, згідно із якою позивач був визнаний придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах (установах), медичних підрозділах.

Як зазначає позивач в своій позовній заяві, в даній Довідці № 196 не повністю зазначено діагноз, а саме вказано, що це деформуючий остеоартроз (ДОА) ІІІ ступеня, але не зазначено, що дане захворювання локалізується в колінному суглобі.

Згідно до ст. 61 Постанови КМУ № 402 чітко вказаний мій діагноз в розділі категорій хвороб п. "а" - деформуючий артроз в одному з великих суглобів ІІІ- ІV стадій з больовим синдромом.

Позивач вважає рішення Військово-лікарської комісії Державної установи "ТМО Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області", оформлене довідкою № 196 від 08.08.2025 протиправною та просить її скасувати, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який триває на час розгляду справи.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію; мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

У силу ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (ч. 5 ст. 22 Закону № 3543-XII).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

У відповідності до ч. 1-3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

У ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За приписами ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Частиною 3 ст. 37 Закону № 2232-XII встановлено обов`язок призовників, військовозобов`язаних та резервістів стати на військовий облік після прибуття до нового місця проживання в семиденний строк та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.

У відповідності до приписів вищевказаної ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Положеннями п. 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення № 402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Згідно з п.п. 2.6.1 п. 2.6 розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (далі - ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК.

Позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (у гарнізонних, госпітальних ВЛК не менше ніж три лікарі, в інших ВЛК і ЛЛК - терапевта, хірурга, невропатолога, окуліста, стоматолога, оториноларинголога, психіатра) і секретаря з середньою медичною освітою. До складу ВЛК (ЛЛК) можуть призначатися лікарі інших спеціальностей. На підставі затвердженого переліку начальник ВМКЦ регіону своїм наказом призначає позаштатні постійно діючі ВЛК, їх персональний склад і визначає порядок їх роботи. (п.п. 2.6.2, 2.6.7 п. 2.6 розділу І Положення № 402).

У силу п. 1.1 глави 1 розділу II Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

За змістом п. 1.1 глави 1 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).

Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 встановлено, що направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

У разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.

Для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи ( п. 6.4, 6.5 глави 6 розділу II Положення № 402).

Згідно п. 6.11, 6.12 глави 6 розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження). Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків (занять) за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

У разі коли є незаперечні дані, що здатність до проходження військової служби за станом здоров`я не відновиться, постанова ВЛК про потребу військовослужбовців у відпустці за станом здоров`я не приймається, а вирішується питання про придатність їх до військової служби.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 розділу 1 Положення №285, М(ВЛ)К відповідно до покладених на них завдань, проводять військово-лікарську експертизу щодо кандидатів на військову службу за контрактом, у військовому резерві, на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, колишніх осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до вимог пунктів 1 та 3 розділу ІІ Положення №285, лікарська та військово-лікарська експертизи проводяться штатними та позаштатними М(ВЛ)К.

Штатними М(ВЛ)К є Центральна медична (військово-лікарська) комісія (далі - ЦМ(ВЛ)К) Державної установи «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» (далі - ДУ ГМЦ), М(ВЛ)К державних установ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України" по областях, місту Києву та Київській області.

ЦМ(ВЛ)К - штатна М(ВЛ)К, на яку покладається організація лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз у ЗОЗ МВС. ЦМ(ВЛ)К здійснює координацію діяльності М(ВЛ)К ДУ ТМО та позаштатних М(ВЛ)К з питань проведення лікарської та військово-лікарської експертиз.

Пункт 1 розділу ІІІ Положення № 285 визначає, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на дату огляду в цілях визначення придатності до служби в поліції, військової служби, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням.

Під придатністю до служби в поліції, військової служби в цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку осіб, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки в поліції та обов`язки військової служби в НГУ в мирний час та під час дії особливого періоду.

При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не збігаються з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участю провідних (головних) медичних фахівців ЗОЗ МВС, під час якого може бути прийнято рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.

Пояснення щодо застосування статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (Додаток 2 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (пункт 1.2 глави I розділу II) в пункті 2 розділу ХIII "Хвороби кістково-м`язової системи та сполучної тканини (М00-М99), їх наслідки" визначає, що Постанова про ступінь придатності до військової служби за статтею 61 Розкладу хвороб приймається за пунктами "а", "б" чи "в" залежно від ступеня порушень функцій на момент медичного огляду.

До пункту "а" належать:

деформуючий артроз в одному з великих суглобів III-IV стадій (наявність грубих кісткових розростань суглобових країв не менше 2 мм, руйнування суглобового хряща - ширина суглобової щілини менше 2 мм) з частими (2 та більше разів на рік) рецидивами загострень, з больовим синдромом та деформацією вісі кінцівки.

Для встановлення ступеню придатності до військової служби за статтею 61 "а" Розкладу хвороб, вказані в Поясненні фактори повинні сукупно бути наявні та підтверджені під час медичного огляду особи.

Як вбачається з матеріалів справи, М(ВЛ)К ДУ ТМО в період з 29.07 по 08.08.2025 було проведено медичний огляд позивача та досліджено його медичну документацію та інші документи, які подаються для проведення огляду. Під час проведення медичного огляду М(ВЛ)К позивача уточнені наступні данні.

Згідно актів службового розслідування від 09.04.2025 по нещасному випадку від 12 жовтня 2023 року (до матеріалів справи надані позивачем разом з позовом): "головний сержант Зіма О.С. забігаючи в підвал будівлі спіткнувся та вдарився ногами. Після закінчення обстрілу з РСЗВ, група продовжила виконання завдання", "травма.. одержана від падіння під час пересування".

Відповідно до медичної характеристики з в/ч НОМЕР_1 та витягу з амбулаторної картки ДУ ТМО: відсутня медична інформація про надання допомоги по травмі в зоні бойових дій, до січня 2024 року відсутні відомості про лікування з приводу патології колінних суглобів.

09.01.2024 хірургом поліклініки ДУ ТМО вперше встановлено: "М.23.32 Інші ураження заднього рогу медіального меніска. М22.4 Хондромаліція наколінника. М17.1 Інший первинний гонартроз".

Протягом 2023-2024 р. р. військовослужбовець не проходив стаціонарних лікувань, в тому числі з приводу патології колінних суглобів. Найближче стаціонарне лікування відбулося 27.01-03.02.2025 в ортопедо-травматологічному відділенні КП "ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР", де встановлено: "Розрив медіального і латерального меніска правого колінного суглоба. ДОА правого колінного суглоба ІІІ ст. Порушення опорної функції правої нижньої кінцівки, больовий синдром. Атерома лобної ділянки справа".

29.01.2025 виконана операція: "Дебрідмент, синовектомія правого колінного суглоба. Парціальна резекція медіального меніска правого колінного суглоба. Абляція латерального меніска правого колінного суглоба".

Після оперативного лікування з метою реабілітації військовослужбовець лікувався в МЦ "Нові Санжари" НГУ 03.02-04.03.2025. В подальшому відсутні відомості про стаціонарні лікування чи наявність рецидивів захворювання, відсутні данні візуалізації колінних суглобів після оперативного лікування.

На момент проходження М(ВЛ)К (29.07-08.08.2025) ОСОБА_1 . М(ВЛ)К оцінено: структурні зміни колінних суглобів (рентгенографія №5621 від 29.07.2025), ступінь порушення функції суглобів та ходи (помірний ступінь порушення ходи без котрактур в колінних суглобах), наявність деформації вісі кінцівки (відсутня).

Таким чином рішення М(ВЛ)К обґрунтовано: ступнем порушення функції ходи (помірна), кількістю рецидивів захворювання (жодного стаціонарного лікування за період жовтень 2023 року - січень 2025 року, тобто до оперативного лікування), кількістю днів звільнення від служби через тимчасову непрацездатність за 07.2024- 07.2025 (останні 12 місяців) 37 діб.

Враховуючи вищевикладене, М(ВЛ)К ДУ ТМО, діючи в межах повноважень, наданих Положенням №285 та враховуючи норми Наказу Міноборони №402, дослідивши медичну документацію позивача, а також провівши його медичний огляд не встановила фактів, достатніх для визначення ступеню придатності до військової служби як "непридатний за пунктом "а" статті 61 Розкладу хвороб". Медичний огляд та дослідження документації лікарями М(ВЛ)К було проведено без порушення регламентованих законом процедур, що спростовує твердження позивача щодо протиправності дій М(ВЛ)К ДУ ТМО.

Позивач зазначає, що суду не потрібно проводити оцінку його діагнозів та встановлювати їх відповідність Розкладу хвороб, а потрібно лише співставити відомості з медичної документації з рішенням М(ВЛ)К та виявити розбіжності. Проте, як вказано вище, співставлення відомостей із наданої медичної документації із фактичним станом здоров`я особи на момент огляду також є частиною медичного огляду М(ВЛ)К та потребує медичних знань.

М(ВЛ)К ДУ ТМО при проведенні медичного огляду позивача було розглянуто надану медичну документацію, проте лікарі М(ВЛ)К ДУ ТМО, керуючись в тому числі наведеними вище Поясненнями, визначили ступінь придатності позивача на момент огляду, тобто діяли в порядку, визначеному для проведення медичних оглядів М(ВЛ)К.

Співставлення діагнозу, встановленого спеціалістами закладу охорони здоров`я має здійснюватися із фактичним станом здоров`я позивача на момент медичного огляду, а не із висновками М(ВЛ)К, відображеними в її рішенні.

Враховуючи наведене, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження, співставлення його стану здоров`я із наданою медичною документацією є дискреційними повноваженнями медичної (військово-лікарської) комісії.

Таким чином, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію конкретних статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18, яка підлягає застосуванню в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України.

У постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 806/526/16 вказано, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2021 у справі № 820/5570/16 дійшов висновку, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Таким чином, в судовому порядку неможливо проводити оцінку діагнозу позивача на предмет того, чи відповідає він формулюванню Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності для проходження військової служби, а також чи співвідноситься висновок лікаря в медичній документації рішенню М(ВЛ)К, оскільки це потребує оцінки стану здоров`я особи на момент огляду та не входить до повноважень суду, а означені питання є дискреційними повноваженнями медичних (військово-лікарських) комісій.

Позивач, як військовослужбовець Національної гвардії України, підлягав медичному огляду штатною М(ВЛ)К ДУ ТМО в порядку, встановленому Положенням №285.

Проте позовна заява не містить посилань на норми, визначені Положенням №285, позивач помилково застосовує Наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України".

Положення №285 дійсно відсилає до Наказу Міноборони №402, проте виключно в частині використання Розкладу хвороб, Пояснень до його застосування та Таблиць додаткових вимог до стану здоров`я при проведенні оглядів військовослужбовців.

Так, пункт 4 розділу I Положення №285 вказує, що на період дії правового режиму воєнного стану на території України рішення (постанови) М(ВЛ)К щодо військовослужбовців приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві військової служби, Пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, Таблиці додаткових вимог до стану здоров`я, наведених у додатках 1-3 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі - Положення про ВЛЕ), у формулюваннях, передбачених пунктом 20.3 глави 20 та пунктами 21.5, 21.6 глави 21 розділу II Положення про ВЛЕ.

Питання проведення експертизи, оформлення її результатів та вирішення спірних питань за її наслідками врегульовано Положенням №285, що не було враховано позивачем у позовній заяві.

Пунктом 21 розділу ІІІ Положення № 285 встановлено, що у разі незгоди з рішенням штатної М(ВЛ)К особа, яка проходила медичний огляд, може оскаржити його в ЦМ(ВЛ)К. Рішення (постанови) ЦМ(ВЛ)К можуть бути оскаржені в судовому порядку. Таким чином, ЦМ(ВЛ)К має повноваження на перегляд рішень штатних М(ВЛ)К. Вказана норма підлягала застосуванню у випадку незгоди позивача із рішенням М(ВЛ)К ДУ ТМО, проте позивач не надає підтвердження того, що він звертався до ЦМ(ВЛ)К для оскарження рішення М(ВЛ)К ДУ ТМО.

В позовної заяви зазначено, що позивач не погоджується "з таким рішенням ВЛК та ЦВЛК", додані до позовної заяви документи не містять інформації про звернення до ЦМ(ВЛ)К та результатів розгляду такого звернення.

Під час розгляду справи по суті позивач не надано до суду доказів на підтвердження звернення ним перегляду висновку довідки. Не надано позивачем також доказів звернення із скаргою до ЦВЛК.

Оскільки, позивач не скористався своїм правом на проведення повторного медичного огляду щодо зміни формулювання у довідці Військово-лікарської комісії Державної установи "ТМО Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області", відтак є передчасним звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо встановлення причинного зв`язку захворювання та проходженням військової служби, суд звертає увагу на таке.

У цьому контексті варто звернути увагу на постанову від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 у якій Верховний Суд наголосив, що перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.

Як зазначено вище, позивач не позбавлений права звернення до ВЛК вищого рівня, в т.ч. до ЦВЛК для відповідного перегляду встановлених діагнозів, але позивачем не використано таке право, а у суду відсутні підстави для оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності для проходження військової служби, про що зазначено вище.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України ознаки. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу; (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

У разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження. Якщо ж очевидних ознак відсутності матеріально-правової зацікавленості на стадії відкриття провадження не встановлено, суд, за наявності інших законних передумов, відкриває провадження. Якщо очевидні ознаки відсутності матеріально-правової зацікавленості виявлені після відкриття провадження, суд має право закрити провадження. Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача, а отже у цьому випадку суд повинен розглянути справу по суті.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Медичної (військово-лікарська) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" (вул. Симона Петлюри, 64, м. Полтава, Полтавська область, ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В. Костенко