Справа № 380/5088/25
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/5088/25 пров. № А/857/25132/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року (головуючий суддя Ланкевич А.З., м. Львів) у справі № 380/5088/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі підпункту г п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу; зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що до рапорту було додано копії документів, що підтверджують право апелянта на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції Закону №3633-ІХ від 11.04.2024 року) та копії документів, які підтверджують сімейні відносини апелянта із його бабусею - ОСОБА_2 . Вказує, що суд першої інстанції фактично віднайшов власні підстави для відмови у задоволенні рапорту апелянта у звільненні з військової служби та вказав, що долучений позивачем до рапорту на звільнення висновок ЛКК №16 від 07.12.2023 року про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма №080-4/0) не містить інформації про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має необхідність у постійному сторонньому догляді. Крім того зазначає, що правова природа Висновку №146 полягає саме у встановленні факту порушення функцій організму, які перешкоджають самостійному пересуванню і самообслуговуванню, що само собою є підставою для надання соціальної послуги з догляду, а тому зміст висновку є цілком достатнім доказом потреби у постійному сторонньому догляді. Вважає, що до рапорту про звільнення з військової служби надано достатні докази на підтвердження того, що його бабуся ОСОБА_2 має потребу у постійному догляді, а тому наявні підстави для звільнення апелянта з військової служби.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації, на особливий період на посаді начальника медичного пункту 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

27.06.2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом, у якому просив звільнити його з військової служби у запас згідно п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини: у зв?язку з тим, що його бабуся, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється особою з інвалідністю ІІ групи та не має інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення.

До рапорту позивачем додано копії таких документів: паспорт серії НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_2 18.04.2001 року; висновку КНП Друга міська поліклініка м.Львова №146 від 07.12.2023 року про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого ОСОБА_2 ; довідки серії 12 ААГ №610778 від 05.04.2024 року до акта огляду МСЕК №593 від 03.04.2024 року, виданої ОСОБА_2 ; свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 14.04.1984 року; паспорта серія НОМЕР_4 , виданого ОСОБА_1 26.06.2000 року; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої ОСОБА_1 05.05.2001 року; нотаріально посвідченої заяви (афідевіт) ОСОБА_2 від 03.05.2024 року на підтвердження відсутності у неї, крім рідного онука, інших родичів; свідоцтва про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 від 12.08.2015 року(видане повторно); свідоцтва про смерть ОСОБА_3 від 02.07.2015 року серія НОМЕР_6 ; свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_7 від 08.08.1963 року; свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_8 від 06.03.1960 року ОСОБА_4 з ОСОБА_5 ; апостилю свідоцтва про смерть ОСОБА_4 від 04.10.2010 року №5763290, виданого Департаментом охорони здоров?я Співдружності Пенсильванія (Сполучені Штати Америки); свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_9 від 01.05.2024 РОКУ (видане повторно); свідоцтва про смерть ОСОБА_6 від 12.08.1988 року серії НОМЕР_10 ; витягу №2024/000282246 від 10.01.2024 року з реєстру територіальної громади, відомості про особу, надані з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби на підставі відомостей, отриманих від Львівської територіальної громади; відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №148283 від 16.01.2024 року, виданих ОСОБА_2 ; акта Львівського КП Південне Франківської РДА Львівської міськради №158 від 18.02.2024 року щодо фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; розпорядження в.о. голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.01.2024 року №10 про призначення ОСОБА_2 помічника ОСОБА_1 .

Листом від 02.07.2024 року №5827, з яким ознайомлено позивача 07.03.2025 року, відповідач відмовив у задоволенні вказаного рапорту, повідомивши, що додані до рапорту документи не містять доказів сімейних відносин із ОСОБА_2 .

Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби на підставі абз.4 підп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і до сьогодні.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до п.п. г п. 2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-XII під час дії воєнного стану, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин норми статті 26 Закону №2232-ХІІ уже містять виключний перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця зі служби.

Так, згідно з п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для звільнення з військової служби під час дії режиму воєнного стану через сімейні обставини військовослужбовець, який не бажає продовжувати службу, повинен довести наявність таких обставин в сукупності: наявність у члена сім`ї другого ступеня споріднення, статусу особи з інвалідністю I або II групи; необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи; відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008), яке визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Як встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи, позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час загальної мобілізації.

Спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до Положення звернувся з рапортом до відповідача про звільнення з військової служби, до якого долучив документи, перераховані вище.

Підставою відмови у звільненні з військової служби вказано, що документи, надані позивачем, не містять доказів сімейних відносин із ОСОБА_2 .

Тобто, спірним є питання чи позивач є особою першого та другого ступенів споріднення з ОСОБА_2 та відсутності або наявності інших осіб, які можуть бути членами сім`ї ОСОБА_2 першого та другого ступенів споріднення.

Для звільнення за пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовцю слід надати:

а) документи, які підтверджують необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю I чи II групи;

б) документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

в) у випадку наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення - висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про необхідність надання таким особам постійного догляду.

Зокрема, відсутність батьків у ОСОБА_2 може бути підтверджена свідоцтвом про смерть; відсутність чоловіка у ОСОБА_2 може бути підтверджена витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану (додаток 13 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян) або повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (додаток 17 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян); відсутність у ОСОБА_2 інших дітей може бути підтверджена повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (додаток 15 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян); - відсутність рідних братів/сестер у ОСОБА_2 , може бути підтверджена повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (додаток 15 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян) зробленим на ім`я її матері; - відсутність у ОСОБА_2 онуків може бути підтверджена повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (додаток 15 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян) зробленого на кожну дитину ОСОБА_2 .

Дослідивши додані до рапорту документи, колегія суддів вважає, що такі не підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення ОСОБА_2 або наявність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відмова Військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, прийнята за результатом розгляду його рапорту, є правомірною.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі № 380/5088/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
М.А. Пліш