Справа № 520/13941/25
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 р. №520/13941/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.;

за участю секретаря судового засідання - Басістого Є.А.

представника позивача - Шрамко І.С.,

представника відповідача - Сахнюк А.О.,

представника третьої особи - Загородньої Г.А.

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, буд. 13,м. Суми,Сумська обл., Сумський р-н,40009), третя особа - Головне управління ДПС у Волинській області (, адреса 43027, Волинська область, м.Луцьк, Київський майдан, 4) про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 21 жовтня 2024 року №706.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 21 жовтня 2024 року №706 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 274627,35 грн. є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України.

Вказує на невідповідність наказу про призначення фактичної перевірки вимогам законодавства та, відповідно, невідповідність проведеної перевірки вимогам законодавства, що має безпосереднім наслідком визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, яке було прийнято за наслідком такої перевірки.

Наполягає, що позивачем надавались всі необхідні документи контролюючому органу, які вказують на те, що всі розрахункові операції було проведено через ПРРО.

Вказує про неправильність розрахунку контролюючим органом штрафних санкцій застосовуючи ставку штрафу у розмірі 150 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг), оскільки до цього він не притягувався до відповідальності за аналогічне правопорушення. Натомість в акті перевірки не було встановлено порушення, вчиненого вперше, орган податкового контролю не згадує про нього в розрахунку фінансових санкцій.

Таким чином, вважає, висновки контролюючого органу про те, що ФОП ОСОБА_1 проводив розрахункові операції з продажу товарів без застосування ПРРО є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представником відповідача надано відзив на позов, в якому сторона відповідача проти вимог поданого позову заперечує. Зазначає, що норми наказ про проведення містив законні підстави для призначення до проведення фактичної перевірки контролюючим органом. Зазначає, що копії документів надані 22.10.2024 були враховані контролюючим органом під час прийняття податкового повідомлення-рішення, проте Позивачем не в повному обсязі надано документи, що належать та пов`язані з предметом перевірки, що в свою чергу й призвело до прийняття податкового повідомлення-рішення №706 від 21.11.2024. Крім того вказує, що контролюючим органом вірно визначено розмір штрафних (фінансових) санкцій, рішення контролюючим органом прийнято у відповідності до норм ПК України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року залучено до участі в адміністративній справі № 520/13941/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про скасування податкового повідомлення-рішення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Головне управління ДПС у Волинській області (, адреса 43027, Волинська область, м.Луцьк, Київський майдан, 4).

Від Головного управління ДПС у Волинській області надійшли письмові пояснення, в яких представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на законність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення та обгрунтованість висновків акту перевірки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснює торгівельну діяльність в сфері роздрібної торгівлі технічно складними побутовими товарами, що підлягають гарантійному ремонту в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 та з 01.07.2023 перебуває на спрощеній системі оподаткування, 2 група єдиного податку, ставка податку 20%.

Для проведення розрахункових операцій за місцем провадження (здійснення) діяльності, ФОП ОСОБА_1 07.06.2024 зареєстровано програмний реєстратор розрахункових операцій з фіскальним номером .

Головного управління ДПС у Волинській області на підставі пп.20.1.9, 20.1.10, 20.1.11, п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2,80.2.6,ст.80, п.80.8 ст.80, пп.69.2, 69.27 п.69 Підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI, відповідно до наказу від 22.10.2024 №3609-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » та направлень на перевірку, було проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює господарську діяльність ,ФОП ОСОБА_1 у сфері торгівлі технічно складними побутовими товарами, що підлягають гарантійному ремонту, за результатами якої складено акт від 31.10.2024 бланк №003239, який зареєстрований в ГУ ДПС у Волинській області за №30626/03-20-07- 05/ НОМЕР_2 .

За висновками акту перевірки зазначено про порушення позивачем: - п. 1,2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; ст.44,63,85 - Податкового кодексу України від 02.12.2010№ 2755-VI зі змінами та доповнення.

До ГУ ДПС у Сумській області згідно супровідного листа Головного управління ДПС у Волинській області від 01.11.2024 №1665/7/03-20-07-05-07 надійшли матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (акт від 31.10.2024 №30626/03-20-07-05/ НОМЕР_1 ), який перебував у 2024 році, як суб`єкт господарювання за основним місцем податкового обліку в ГУ ДПС у Сумській області (Конотопська ДПІ) згідно визначеної податкової адреси: АДРЕСА_4 .

На підставі зазначеного акта перевірки, та з огляду на наведене порушення ГУ ДПС у Сумській області прийнято податкове повідомлення-рішення №706 від 21.10. 2024 року яким до ФОП ОСОБА_2 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 274627,35 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо перевірки правильності дотримання податковим органом процедури проведення фактичної перевірки в аспекті достатності відображення в наказі підстав її перевірки, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований ст.80 ПК України.

Пунктом 80.1 ст.80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

З матеріалів справи вбачається, що наказом ГУ ДПС в Волинській області від 22.10.2024 №3609-п призначено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.

Відповідно до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. За аналізом наведених норм, можна дійти висновку, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Так, у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23 Верховний Суд вказав, що у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки, та такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт п.80.2 ст.80 ПК України, який містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 07.08.2024 у справі №280/6835/23, від 09.09.2024 у справі №280/6832/23.

Відповідно до змісту наказу наказом ГУ ДПС в Волинській області від 22.10.2024 №3609-п перевірка ФОП ОСОБА_1 була призначена на підставі пп. 80.2.2, 80.2.6. п. 80.2 ст. 80 ПК України, у зв`язку з наявністю інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме, щодо при проведенні розрахункових операцій із застосуванням електронних платіжних засобів покупцям видавався фіскальний чек, який не містить всіх обов`язкових реквізитів, визначених Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у 75.1.3 ПК України, з метою контролю за дотриманням платниками податків норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Суд враховує, що в матеріалах справи наявна доповідна записка в.о. заступника начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС в Волинській області від 09.10.2024 №385/03-20-07-05-01 щодо наявних підстав відповідно до пп.80.2.2 та пп. 20.2.6 п.80.2 ст.80 ПК України для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою об`єкта господарювання: АДРЕСА_2 , деталізація підстави для перевірки: при проведенні розрахункових операції із застосуванням електронних платіжних засобів покупцям видавався фіскальний чек, який не містить всіх обов`язкових реквізитів, визначених Положенням про форму та зміст розрахункових документів /електронних розрахункових документів, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, у розі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 ПК України. При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 04 березня 2021 року справа №803/1171/17, підпунктом 80.2.6 пункту 80.2 статті 80 ПК України закріплено таку підставу проведення фактичної перевірки як виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, тобто фактична перевірка повинна проводитись лише щодо тих фактів (порушень), які встановлені попередньою перевіркою.

Судом встановлено, що попередня фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 проводилася посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області у період з 17 липня 2024 року по 26 липня 2024 року включно, за результатами якої складено Акт перевірки від 26 липня 2024 року №19948/03-20-07-05/ НОМЕР_1 та на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення від 16 серпня 2024 року № 706.

Суд вказує, що у сукупності, зазначена доповідна записка в розумінні пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України є інформацією, що дає підстави для призначення та проведення фактичної перевірки. З урахуванням наведеного, зважаючи на зміст наказу про проведення фактичної перевірки, з якого вбачається як правова підстава для призначення перевірки (посилання на пп.80.2.2 ПК України), так і фактична (деталізована шляхом посилання на отриману інформацію щодо можливого порушення, зазначено сферу, щодо якої її отримано, тобто має місце конкретизація фактичної підстави), суд доходить висновку, що обсяг зазначеної у наказі інформації відповідає вимогам абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачем було допущено порушення процедури призначення та проведення фактичної перевірки. Крім цього, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.07.2023 у справі № 280/4696/22 у разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи. Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі № 460/1239/19 зазначив, що не зазначення у наказі конкретної інформації щодо підстав прийняття наказу на проведення перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п.п. 81.1 ст. 81 ПК України, у наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом. Зазначення в наказі будь-яких додаткових відомостей, таких як фактичні обставини, що стали передумовою для призначення перевірки, законодавством не вимагається. Суд зазначає, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, зокрема, фактичної, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж посадові особи контролюючого органу були допущені до перевірки, у подальшому предметом розгляду у суді може бути лише суть виявлених порушень податкового та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі висновки наведені Верховним Судом у справах №804/5402/14, №804/11 13/16, №826/17123/18, №807/2062/17, №140/391/19. Також, у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: "... у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, суд вважає доводи представника позивача про відсутність підстав та протиправність наказу про проведення перевірки необґрунтованими.

Доводи позивача, що наказ ГУ ДПС у Волинській області не містить найменування та реквізитів суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевірюється), є безпідставними та спростовуються змістом наказу № 3609-п від 22.10.2024, в якому, серед іншого зазначено, прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , назва/тип господарської одиниці магазин та адресу господарської одиниці АДРЕСА_2 .

Щодо доводів позивача про необґрунтованість дослідження в ході перевірки операцій, які перебувають за межами періоду перевірки, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, фактичною відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Щодо можливості проведення фактичної перевірки в межах 1095 днів та правомірності наказу про призначення такої перевірки, Верховним Судом було зроблено висновок і в постанові від 20.05.2022 у справі № 826/8284/17.

При цьому Податковим кодексом не встановлено будь-яких обмежень та/або заборон щодо періоду діяльності платника, який перевіряється в ході фактичних перевірок, крім статті 102 ПК України (не пізніше 1095 днів), а так само, як і використання під час проведення фактичної перевірки відповідних документів, визначених ПК України, податкової інформації, даних СОД РРО, інших матеріалів, отриманих в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Таким чином, встановлений контролюючим органом, на підставі відповідних документальних даних про факт порушення Закону України №265/95-ВР та здійснення нарахування штрафної санкції перебувало в межах предмету проведеної фактичної перевірки встановленого пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.

Щодо тверджень позивача про неврахування контролюючим органом наданих пояснень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу. (пп.86.7.1 п. 86.7 ст. 86 ПК України).

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про дату, час та місце/спосіб розгляду матеріалів перевірки, у тому числі в режимі відеоконференції.

Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Інформація (повідомлення) про розгляд контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, матеріалів перевірки в режимі відеоконференції надсилається платнику податків в електронному вигляді в електронний кабінет. (пп.86.7.2 п. 86.7 ст. 86 ПК України).

Платник податків має право брати участь у розгляді матеріалів перевірки особисто або через свого представника, у тому числі в режимі відеоконференції, про що зазначає у поданих запереченнях. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податків має право надавати письмові (крім випадків розгляду матеріалів перевірки у режимі відеоконференції) та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.

Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки. (пп.86.7.3 п. 86.7 ст. 86 ПК України).

Судом встановлено, що на запит про надання документів ФОП ОСОБА_1 22.10.2024 надано документи, які на його думку вказують на те, що всі розрахункові операції були проведені через ПРРО.

Однак, суд вважає помилковою позицію позивача, що дані документи були запереченнями на акт перевірки, адже заперечення та додаткові документи і пояснення відповідно до п.86.7 ст. 86 ПК України подаються у разі незгоди платника податків з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки. Судом встановлено, що копії документів ФОП ОСОБА_1 були надані 22.10.2024 у 1 день проведення перевірки, а не на акт перевірки від 31.10.2024 №30626/03-20-07-05/ НОМЕР_1 , а тому не є запереченням у розумінні п.86.7 ст. 86 ПК України та в свою чергу не підлягав розгляду в порядку визначному пп.86.7.1 п. 86.7 ст. 86 ПК України.

При цьому, копії документів надані 22.10.2024 були враховані контролюючим органом під час прийняття податкового повідомлення-рішення, проте Позивачем не в повному обсязі надано документи, що належать та пов`язані з предметом перевірки, що в свою чергу й призвело до прийняття податкового повідомлення-рішення №706 від 21.11.2024.

Під час розгляду справи відповідач наголошував, що позивачем не надано до перевірки банківські виписки щодо руху коштів з 07.06.2024 по 30.09.2024 на розрахункових рахунках, що використовуються в підприємницькій діяльності, інформацію щодо ведення обліку доходів, про що був складений акт який засвідчує факт ненадання у визначений у запиті строк (надання не в повному обсязі) платником податків документів для фактичної перевірки від 31.10.2024 (вх. ГУ ДПС у Волинській області №4711/03-10-07- 05/ від 01.11.2024). Під час розгляду справи у суді позивач не заперечував щодо ненадання вказаних документів, однак вказував на відсутність у контролюючого органу права на витребування банківських виписок щодо руху коштів на розрахункових рахунках, що використовуються в підприємницькій діяльності.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних доводів, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзаців першого-другого п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п. 44.1 ст. 44 ПК України.

Контролюючі органи, визначені п. п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з абзацами першим-другим п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Окрім того, контролюючі органи, визначені п. п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та ПК України, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Пунктом 57 розд. IV Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі Положення), визначено, що інформація, яка міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Згідно з п. 62 розд. IV Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/ електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Враховуючи вищенаведене, під час проведення перевірки платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, зокрема первинні документи (в т. ч. банківські виписки), регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, а тому доводи позивача в цій частині суд вважає безпідставними.

При цьому інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках платника податків контролюючі органи мають право безоплатно отримувати від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ лише на підставі рішення суду.

Варто зауважити, що попри заперечення Позивачем права контролюючого органу на витребування банківських виписок щодо руху коштів на розрахункових рахунках, що використовуються в підприємницькій діяльності, ФОП ОСОБА_1 було надано виписка про рух коштів на банківському рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в установі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01.10.2024 по 22.10.2024.

Проте, як уже встановлено судом, Позивачем не надано до перевірки банківські виписки щодо руху коштів за період з 07.06.2024 по 30.09.2024.

Варто зауважити, що Позивач не був обмежений у праві надання даних документів, адже відведений період на проведення фактичної перевірки є достатнім проміжком часу для пред`явлення контролюючому органу документів, які запитуються.

Отже позивачем не спростовано не надання вказаних документів під час проведення перевірки, а доводи про відсутність обов`язку в їх наданні суд вважає безпідставним.

Щодо суті виявлених під час перевірки порушень законодавства суд зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (надалі Закон України №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.3 Закону України №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Абзацом 19 ст.2 Закону України №265/95-ВР визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України №265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016 (надалі Положення №13).

Пунктом 3 розділу І Положення №13 визначено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів.

Згідно п.2 розділу ІІ Положення №13 фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити.

У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (абз.2 п.3 розділ І Положення №13).

У відповідності до п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидачі (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання застосовується штрафна санкція у розмірі: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР визначає відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа.

Так, за результатом проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , ГУ ДПС в Волинській області складено акт перевірки від 31.10.2024 №30626/03-20-07- 05/ НОМЕР_2 , відповідно до якого було встановлено порушення порушення п.п.1,2 ст.3 Закону України №265/95-ВР, а саме:

на місці проведення розрахунків 22.10.2024 (з в рахуванням проведеної розрахункової операції) знаходились готівкові кошти, одержані як оплата за реалізований товар з початку робочого дня в сумі 4015,00 грн які були власноручно підраховані продавцем ОСОБА_3 .

Згідно Х-звіту по ПРРО фіск. № станом на 16 год 02 хв розрахункові операції в готівковій формі через ПРРО склали 3084,00 грн. Таким чином різниця готівкових коштів що знаходилась на місці розрахунків в даній ГО в сумі 931,00 отримана в результаті проведення розрахункових операцій в готівковій формі без застосування ПРРО та без видачі покупцям відповідних розрахункових документів (фіскальний чек) встановленої форми та змісту.

Під час проведення перевірки використана наявна в Головному управління ДПС у Волинській області інформація даних СОД РРО, стосовно даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій та програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів. В ході аналізу інформації, яка міститься в інформаційній системі ДПС України, та в отриманих від СГ матеріалів наданих до перевірки (форма ведення обліку товарних запасів з накладними на внутрішнє переміщення №4 від 01.09.2024, №5 від 01.10.2024, №6 від 16.10.2024 та інвентаризаційний опис товару на 22.10.2024) встановлено, що суб`єктом господарювання при проведення розрахункових операцій з реалізації товару не застосовувався програмний реєстратор розрахункових операцій, фіскальні чеки не формувались, не друкувались та не видавались покупцям у встановленому законом порядку на суму 150568,90 грн додаток №1 (зазначений додаток відсутній у позивача).

На письмовий запит перевіряючих від 22.10.2024 для перевірки платником податків надано виписки про рух коштів на банківському рахунку НОМЕР_3 , відкритому в установі АТ КБ ПРИВАТБАНК за період з 01.10.2024 по 22.10.2024. Аналізом наданих матеріалів та співставленням відповідної інформації з даними інформаційної системи ДПС України СОД РРО по ПРРО фіск. № встановлено розбіжність між надходженням коштів (розрахунки з еквайрингу) на рахунок платника в банку та проведеними операціями ПРРО, а саме:

- суб`єктом господарювання при проведенні розрахункових операцій у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (платіжного банківського терміналу, банківських карток) не забезпечено проведення через РРО сум, одержаних за надані послуги (реалізовані товари), розрахункові операції проведені без створення та видачі споживачам послуг (покупцям товарів) в електронній та/або паперовій формі розрахункових документів (фіскальних чеків) встановленої форми та змісту. Загальна сума проведених операцій без застосування РРО у встановленому законом порядку становить 139,00 грн. Реєстр даних розрахункових операцій проведених у безготівковій формі із застосуванням ЕПЗ в розрізі дати наведений в Додатку № 2 до матеріалів перевірки (зазначений додаток відсутній у позивача).

- суб`єктом господарювання, при проведенні розрахункових операцій не забезпечено видачу покупцям (споживачам послуг) розрахункових документів встановленої форми та змісту а саме: перевіркою встановлено проведення ряду розрахункових операцій із зазначенням у фіскальних чеках РРО форми оплати картка, проте, згідно наданих для перевірки банківських виписок відповідні операції у безготівковій формі не проводились. Загальна сума проведених операцій з порушенням становить 31446,00 грн. Реєстр даних розрахункових операцій наведений в Додатку №3 до матеріалів перевірки (зазначений додаток відсутній у позивача).

Під час проведення фактичної перевірки на письмовий запит перевіряючих від 22.10.2024 суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 не надано в повному обсязі документи, що становлять предмет перевірки ведення обліку доходів.

Виявлені порушення податковим органом під час проведення фактичної перевірки позивачем не спростовані.

Суд враховує, що предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 ст.3 Закону України №265/95-ВР.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого п.1 ст.3 Закону України №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого п.2 ст.3 Закону України №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.02.2023 у справі №500/6845/21.

З матеріалів справи вбачається, що встановлюючи порушення позивачем п.п.1,2 ст.3 Закону України №265/95-ВР контролюючий орган керувався даними системи СОД РРО щодо проведення позивачем розрахункових операцій з реалізації товару.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.09.2024 у справі № 280/6832/23, відповідно до яких використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків. Використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки. Таким чином, враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач під час проведення фактичної перевірки, мав правову можливість використовувати податкову інформацію, яка міститься в СОД РРО, а встановлені порушення за результатом перевірки є підставою для притягнення суб`єкта господарювання до адміністративної відповідальності, що відображається серед обставин даної справи.

Щодо доводів позивача, що фактичні порушення стосуються допущених помилок при веденні обліку товарних запасів та невідображення окремих переміщень у формі обліку, що належить до порушень, передбачених п. 12 ст. 3 Закону про РРО, а не інкремінованого порушення вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону про РРО, суд зазначає наступне.

Відповідно до наданих позивачем пояснень, ФОП ОСОБА_1 контролюючому органу було надано Форму ведення обліку товарних запасів з накладними на внутрішнє переміщення товарно матеріальних цінностей №4 від 01.09.2024, №5 від 01.10.2024, №6 від 16.10.2024 за якими було здійснено переміщення товарів з Склад: Основний до Склад: м. Луцьк, вул. Сухомлинського,1, та інвентаризаційний опис товару на 22.10.2024.

Представником вказано, що відповідно до накладної на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №4 від 01.09.2024 було переміщенно Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb Natural Titanium Global у кількості 1 шт, вартістю - 61 199,00 грн (порядковий номер в накладній на переміщення 1087).

Також згідно з накладною на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №5 від 01.10.2024 з основного складу на склад за адресою АДРЕСА_2 було переміщено:

- Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb Natural Titanium Global у кількості 1 шт, вартістю - 61 199,00 грн (порядковий номер в накладній на переміщення 136);

- Б/У Apple iPhone 13 Pro Max 128 Gb Alpine Green у кількості 1 шт, вартістю - 28 170,90 грн (порядковий номер в накладній на переміщення 143).

Разом з тим, під час надання документів до перевірки у формі обліку товарних записів не було відображено накладних на внутрішнє переміщення товарноматеріальних цінностей №1.1 від 23.09.2024 та №2.1 від 20.10.2024 якими здійснено повернення товару на основний склад (зокрема, Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb та Б/ У Apple iPhone 13 Pro Max 128 Gb), а саме: Накладною на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №1.1. від 23.09.2024 зі складу за адресою АДРЕСА_2 було здійснено переміщення на основний склад Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb Natural Titanium Global у кількості 1 шт, вартістю - 61 199,00 грн.

Відповідно до накладної на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №2.1. від 20.10.2024 зі складу за адресою м. Луцьк, вул. Сухомлинського 1 було здійснено переміщення на основний склад:

Apple iPhone 15 Pro Max 512 Gb Natural Titanium Global у кількості 1 шт, вартістю - 61 199,00 грн.

Б/У Apple iPhone 13 Pro Max 128 Gb Alpine Green у кількості 1 шт, вартістю - 28 170,90 грн.

Представник позивача пояснив, що у зв`язку з цим інвентаризаційний опис від 22.10.2024 не містить цих товарів (на загальну суму 150 568,90 грн), що призвело до хибних припущень контролюючого органу про те, при проведенні розрахункових операцій з реалізації товару не застосовувався програмний реєстратор розрахункових операцій, фіскальні чеки формувались, не друкувались та не видавались покупцям у встановленому законом порядку на суму 150 568,90 грн.

Проте, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає, що надані накладні на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей не є належними та допустимими доказами переміщення товарів, оскільки по-перше вони не містять особистого підпису осіб, які отримали товар, а також даних, які б надали змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні даної господарської операції, по друге із інформації, яка міститься у накладних, не можливо встановити адресу, за якою здійснювалась відправка товарно-матеріальних цінностей.

Суд зауважує, що неналежне оформлення первинного документа, а саме відсутність обов`язкових реквізитів, унеможливлює достовірне підтвердження факту здійснення господарської операції, порушує вимоги законодавства у сфері бухгалтерського обліку та ставить під сумнів реальність проведеної операції.

Також судом взято до уваги посилання відповідача, що накладні на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей №1.1 від 23.09.2024 та №2.1 від 20.10.2024 позивач не надав контролюючому органу під час перевірки, а надав лише під час розгляду справи у суді.

При цьому суд зазначає, що будь яких пояснень щодо існування вказаних документів в акті перевірки суб`єктом господарювання не надано, що на переконання суду не може свідчити про помилковість висновків відповідача про встановленні позивачем порушення за порушення вимог, визначених п.п.1,2 ст.3 Закону України №265/95-ВР, оскільки на момент проведення перевірки відповідач не міг їх оцінити та надати їм належну правову оцінку.

Щодо доводів позивача про помилковість визначення розміру штрафних (фінансових) санкцій, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, відповідно до п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: а саме у разі встановлення в ході перевірки факту не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше та 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за кожне наступне вчинене порушення.

Кожен встановлений контролюючим органом факт не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи є окремим правопорушенням. При цьому, кваліфікуючою ознакою такого правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

Законом № 265/95-ВР чітко визначено, що фінансові санкції застосовуються за факти встановлені під час перевірки.

Відповідно до п.п.109.1, 109.2 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з пп.113.3 п.113 ПК України, у разі вчинення платником податків двох або більше порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

Як вже зазначалося, до позивача застосовано штрафні санкції, передбачені п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР.

Тобто, положення профільного Закону України №265/95-ВР є спеціальними нормами щодо тлумачення сутності здійснюваних операцій та їх подальшої кваліфікації.

Зокрема, ст.2 Закону України №265/95-ВР визначає поняття розрахункової операції, розрахункового документу та вбудованого електронного контрольно-касового реєстратора, а також встановлення належного виконання кожного з обов`язків, встановлених статтею 3 цього Закону.

З огляду на об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкта, суб`єктивну сторону кожного конкретного правопорушення вони є закінченими з моменту проведення розрахункової операції. За першу з таких операцій потрібно застосовувати штраф як за порушення, вчинене вперше, а за кожну наступну - як за повторне (у підвищеному розмірі), що слідує із змісту ст.17 Закону України №265/95-ВР.

При цьому, кваліфікуючою ознакою такого правопорушення є наступність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень. Таким чином, розмір фінансових санкцій у даному випадку слід визначати з урахуванням кількості разів допущених правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 у справі №120/11036/23.

На підставі наведеного, суд погоджується з висновками ГУ ДПС в Сумській області про наявність підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності на підставі п.1 ст.17 Закону України №265/95-ВР за порушення вимог, визначених п.п.1,2 ст.3 зазначеного закону.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, буд. 13,м. Суми,Сумська обл., Сумський р-н,40009), третя особа - Головне управління ДПС у Волинській області (, адреса 43027, Волинська область, м.Луцьк, Київський майдан, 4) про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 січня 2026 року.

Суддя Бідонько А.В.