Справа № 360/2205/25
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2026 рокум. ДніпроСправа № 360/2205/25

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 17 листопада 2025 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби;

зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ з урахуванням абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить службу у відповідача на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії (кухару) відділення тилового забезпечення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів Головного відділу безпілотних авіаційних систем.

Позивач 30 вересня 2025 року звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами з копіями документів, які обґрунтовують підстави для звільнення. Відповідач листом від 14 жовтня 2025 року № 08/76320/25-Вн відмовив позивачу у задоволенні рапорту з підстав того, що долучені до рапорту документи не дають йому права звільнення з військової служби, так як не підтверджують факту необхідності постійного стороннього догляду за матір`ю.

Позивач з такою відмовою не згоден, оскільки зі змісту абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ слідує, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов: відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Наданими разом із рапортом документами підтверджено, що матір позивача є особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного догляду, а також, що відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд.

Також позивач вважає, що навіть якщо інвалідність особі встановлена на певний строк, це не змінює факту наявності в неї інвалідності як юридично значимого статусу, який підтверджує стійкі порушення функцій організму та необхідність постійного або тривалого стороннього догляду. Відповідно до вимог законодавства, строковість встановлення інвалідності не впливає на сам факт її існування, а лише визначає період, протягом якого медичні показники підлягають повторному огляду.

Наданими разом із рапортом документами підтверджено право позивача на звільнення з військової служби, тому відмова відповідача є протиправною.

Вважаючи порушеним своє право на звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 21 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву разом зі всіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; витребувано від відповідача докази, яких не вистачає для розгляду справи.

Від відповідача до суду 09 грудня 2025 рок надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Позивач проходить військову службу за контрактом. Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - начальника загону) від 04 липня 2024 року № 605-ОС «Про особовий склад» зарахований у списки особового складу та всі види забезпечення. Згідно з наказом начальника загону від 12 вересня 2025 року № 946-ОС «Про особовий склад» призначений на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії (кухарем) відділення тилового забезпечення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально - ударних безпілотних авіаційних комплексів Головного відділу безпілотних авіаційних систем.

Позивач 29 вересня 2025 року (за № 31.3/71447/25-Вн від 30 вересня 2025 року) звернувся з рапортом на ім`я начальника загону про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю - особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного догляду.

Листом від 14 жовтня 2025 року № 08/76320/25-Вн позивачу надана відповідь, що документи, долучені до рапорту, не підтверджують необхідність здійснення постійного догляду та відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати у разі необхідності такий догляд.

Відповідач вважає, що позивачу для звільнення необхідно надати: документи, які підтверджують необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю І або ІІ групи; документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. У разі, якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення наявні, також військовослужбовець додатково має надати докази того, що членам сім`ї необхідний постійний догляд за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

На підтвердження необхідності здійснення постійного догляду позивач долучає до рапорту Заключення ЛКК від 28 травня 2025 року № 328/5, медичний висновок ЛКК від 28 травня 2025 року № 67156 та Висновок від 28 травня 2025 року № 80645 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Проте відповідач вважає, що надаючи довідку до акта огляду МСЕК (видається інваліду) від 01 лютого 2024 року серії 12 ААГ № 779155 у разі потреби особи у «постійному догляду», про це комісією МСЕК одразу мало бути зазначено. Відповідач вважає, що ОСОБА_2 є особою інвалідністю ІІ групи, якій МСЕК не визначила необхідність здійснення постійного догляду, а пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено альтернативного варіанту підтвердження необхідності здійснення постійного догляду у вигляді надання висновку ЛКК.

Відповідач стверджує, що Висновок від 28 травня 2025 року № 80645 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, складений та не відповідає затвердженій МОЗ формі № 080-4/о, тому не може вважатися належним доказом. Так, до повноважень ЛКК віднесено права приймати певні висновки, в яких може бути визначена у разі необхідності здійснення «постійного догляду», проте прийняття висновку або заключення або довідки у довільній формі з визначенням необхідності здійснення постійного догляду до повноважень ЛКК не віднесена. Щодо Заключення ЛКК від 28 травня 2025 року № 328/5, медичний висновок ЛКК від 28 травня 2025 року № 67156, які складені в довільній формі, тобто його форма не затверджена жодним наказом МОЗ.

Діяльність ЛКК наведена зокрема у Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.04.2008 № 189 (далі - Порядок № 189), яким не наділено ЛКК повноваженнями визначати потребу особи у постійному догляді та засвідчувати її шляхом видання висновку/заключення/ довідки довільної форми. Отже Заключення ЛКК від 28 травня 2025 року № 328/5, медичний висновок ЛКК від 28 травня 2025 року № 67156 не є допустимим доказом необхідності здійснення постійного догляду, оскільки не відповідає затвердженим МОЗ України формам первинної облікової документації.

Також, необхідно врахувати, що позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби, а в довідці до акта огляду МСЕК (видається інваліду) від 01 лютого 2024 року серії 12 ААГ № 779155 не визначена її безстроковість, Заключення ЛКК від 28 травня 2025 року № 328/5, медичний висновок ЛКК від 28 травня 2025 року № 67156, Висновок від 28 травня 2025 року № 80645 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, видані на два роки.

Щодо членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, то відповідач зазначає, що на підтвердження відсутності батьків, рідних сестер або братів до рапорту не долучено жодного документу. На думку відповідача на підтвердження наявності тієї чи іншої обставини має бути наданий відповідний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану.

Документи, долучені до рапорту не містять беззаперечних доказів відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення та не підтверджують, що член першого ступеня споріднення (рідна донька) сама потребує постійного догляду.

Відповідач вважає, що обставини наведені у позовній заяві не спростовують правильність прийнятого начальником 3 прикордонного загону рішення, а надані документи не підтверджують право позивача на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у змішаній формі та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з 04 липня 2024 року по цей час проходить службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) Державної прикордонної служби України на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії (кухару) відділення тилового забезпечення третьої прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів Головного відділу безпілотних авіаційних систем, що підтверджено витягами з наказів начальника 3 прикордонного загону від 04 липня 2024 року № 605-ОС, від 12 вересня 2025 року № 946-ОС, довідкою відповідача від 28 листопада 2025 року № 08/7061/25-Вн про проходження служби.

ОСОБА_1 30 травня 202 року звернувся до коменданта третьої прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів Головного відділу безпілотних авіаційних систем із рапортом від 29 травня 2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої та абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), у зв`язку з сімейними обставинами, а саме з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю - особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного догляду.

До рапорту додано копії таких документів: паспорта ОСОБА_2 ; заключення ЛКК ОСОБА_2 ; картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_3 ; паспорта ОСОБА_1 ; МСЕК ОСОБА_2 ; картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ; ЛКК ОСОБА_3 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; акта перевірки сімейного стану ОСОБА_1 ; довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ; ЛКК Філіпової Катерини Анатоліївни; висновку про наявність порушення функцій організму; свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; довідки про реєстрацію ОСОБА_1 ; пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; акта перевірки паспортного режиму; акту догляду; свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; паспорта ОСОБА_3 ; пенсійного посвідчення ОСОБА_6 ; висновку про наявність порушення функцій організму; УБД ОСОБА_1 .

Листом від 14 жовтня 2025 року № 08/76320/25-Вн позивачу надана відповідь, що документи, долучені до рапорту, не підтверджують необхідність здійснення постійного догляду та відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати у разі необхідності такий догляд.

Дослідженням наданих разом із рапортом документів установлено такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження від 04 квітня 1997 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно із пенсійним посвідченням від 17 липня 2024 року № НОМЕР_5 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримує пенсію у разі втрати годувальника, 2 групи.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 01 лютого 2024 року серії 12 ААГ № 779155 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю другої групи за загальним захворюванням, інвалідність встановлена до 01 березня 2027 року, дата чергового переогляду 01 лютого 2027 року.

Згідно із Заключенням ЛКК ТОВ «Медицина» від 28 травня 2025 року № 328/5, медичний висновок ЛКК ТОВ «Медицина» від 28 травня 2025 року № 67156 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з захворюванням. Діагноз: «Деформуючий артроз кульшового суглобу 3 ст. Гіпертонія 2 ступеню. Єдина функціонуюча нирка за наявності хронічної ниркової недостатності III ступеня», ІІ група інвалідності. Заключення дійсне протягом 24-х місяців.

У висновку ЛКК ТОВ «Медицина» від 28 травня 2025 року № 80645 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не моуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду не непрофесійній основі вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рекомендовано соціальні послуги: потребує постійного стороннього догляду. Висновок дійсний до 28 травня 2027 року. Висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно з актом перевірки паспортного режиму КП «УК «ГОСПОДАР» від 29 серпня 2025 року, складеним паспортистом та сусідами з квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , на день перевірки в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає без реєстрації (зі слів сусідів).

У довідці КП «УК «ГОСПОДАР» від 29 серпня 2025 року № 561, виданій ОСОБА_1 , в тому, що він не зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - уповноважений власник, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - син - проживає без реєстрації (акт перевірки паспортного режиму від 29.08.2025).

Відповідно до акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 16 вересня 2025 року № 103, складеного комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 та затвердженого тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , проведеної за заявою ОСОБА_1 , зареєстрованою 03 вересня 2025 року № 16201, особа, за якою здійснюється/здійснюватиметься постійний догляд - ОСОБА_2 , за адресою, за якою здійснюється/здійснюватиметься постійний догляд, АДРЕСА_6 . Родинний зв`язок між військовослужбовцем, який здійснює/здійснюватиме постійний догляд, та особою, за якою здійснюється/здійснюватиметься постійний догляд: першого ступеня споріднення (батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені) - син-мати; другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба, дід, онуки) - відсутній.

В ході перевірки встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 04.04.1997, батьками ОСОБА_1 являються: батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З 21.07.2021 ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 21.07.2023, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 21.09.2023.

В ОСОБА_2 наявна донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (неповнорідна сестра військовослужбовця), яка являється особою з інвалідністю III групи, з дитинства, на строк - довічно, та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Дані обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 від 05.03.2008, паспортом громадянина України серії НОМЕР_9 , виданим Кам`янець-Подільським МВ УДМС України в Хмельницькій області 23.10.2015 з відміткою про реєстрацію шлюбу (зміну прізвища), випискою з акта огляду Хмельницької міжрайонної травматологічної МСЕК серії АВ № 0347281 від 14.04.2014, посвідченням Департаменту соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради серії ДДА № 203928 від 01.05.2017 та заключенням ЛКК КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня» Кам`янець-Подільської міської ради № 271 від 01.12.2024.

В силу інформації з Державного реєстру актів цивільного стану, на дату складання акту: ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебуває; у ОСОБА_2 , окрім сина ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_3 , інших повнолітніх синів/доньок немає; онуків/онучок в ОСОБА_2 не встановлено; братів/сестер у ОСОБА_2 не виявлено.

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 . Дана обставина також узгоджується з довідкою КП «УК «ГОСПОДАР» № 561 від 29.08.2025 та з актом перевірки паспортного режиму директором КП «УК «ГОСПОДАР» від 29.08.2025.

При відвідуванні комісією місця проживання ОСОБА_2 встановлено, що остання фактично проживає одна.

З огляду на викладене, комісією не встановлено осіб (членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення), які на дату складання акту здійснюють догляд за ОСОБА_2 .

Установлено - необхідність здійснення постійного догляду підтверджено.

Копії описаних в акті перевірки сімейного стану військовослужбовця надані разом з рапортом та в матеріали справи.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Указ № 64/202), затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 № 740/2024, від 14.01.2025 № 26/2025, від 15.04.2025 № 235/2025, від 14.07.2025 № 478/2025, від 20.10.2025 № 793/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України від 03.04.2003 № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» (далі - Закон № 661-IV) на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 661-IV основними функціями Державної прикордонної служби України зокрема є:

охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму;

охорона суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та контроль за реалізацією прав і виконанням зобов`язань у цій зоні інших держав, українських та іноземних юридичних і фізичних осіб, міжнародних організацій;

ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України «Про розвідувальні органи України» та «Про оперативно-розшукову діяльність»;

участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом, а також припинення діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), організованих груп та злочинних організацій, що порушили порядок перетинання державного кордону України;

координація діяльності військових формувань та відповідних правоохоронних органів, пов`язаної із захистом державного кордону України та пропуску до тимчасово окупованої території і з неї, а також діяльності державних органів, що здійснюють різні види контролю при перетинанні державного кордону України та пропуску до тимчасово окупованої території і з неї або беруть участь у забезпеченні режиму державного кордону, прикордонного режиму і режиму в пунктах пропуску через державний кордон України та в контрольних пунктах в`їзду - виїзду.

Виконання зазначених у частині першій цієї статті функцій є оперативно-службовою діяльністю Державної прикордонної служби України (частина друга статті 2 Закону № 661-IV).

Частиною першою статті 6 Закону № 661-IV визначено, що Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони; органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини; розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно із пунктами 3, 4 статті 19 Закону № 661-IV на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав; участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.

Отже, за вище наведеного правового регулювання, відповідач входить до структури Державної прикордонної служби України, а тому починаючи з 24 лютого 2022 року та на час розгляду даної адміністративної справи здійснює передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Спеціальним нормативним-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

У частині першій статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Абзацом першим частини третьої статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до підпункту г) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В абзаці першому частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

З наведених вище правових норм слідує, що військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, має право під час дії воєнного стану звільнитися з військової служби, зокрема у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи.

При цьому необхідність здійснення постійного догляду підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Також необхідною є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З наведених вище доказів, судом установлено, що позивачем як доказ того, що його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, разом із рапортом про звільнення з військової служби надано виписку з акта огляду МСЕК від 01 лютого 2024 року серії 12 ААГ № 779155, видані ЛКК ТОВ «Медицина» заключення від 28 травня 2025 року № 328/5, медичний висновок від 28 травня 2025 року № 67156, висновок від 28 травня 2025 року № 80645.

Відповідач відмовляється враховувати як докази потреби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійного стороннього догляду надані позивачем заключення від 28 травня 2025 року № 328/5, медичний висновок від 28 травня 2025 року № 67156, висновок від 28 травня 2025 року № 80645, оскільки вважає, що про потребу особою постійного догляду мало бути вказано у висновку до акта огляду МСЕК. У свою чергу висновки та заключення ЛКК не можуть містити вказаної інформації.

Проте суд вважає помилковими такі твердженнями відповідача.

Так, правовий висновок, що належним доказом необхідності здійснення постійного догляду може бути, як висновок медико-соціальної експертної комісії, так і у визначених законом випадках висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, викладено Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23.

З огляду на зазначене, варто встановити, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.

Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18.09.2020 № 2136 «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я», як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

В пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Тобто, медичний висновок це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317, яке було чинним на час видачі ОСОБА_2 довідки до акта огляду МСЕК від 01 лютого 2024 року серії 12 ААГ № 779155).

За пунктами 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

Отже, лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

За пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

В наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а зазначено лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження постійно.

Відповідно до порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За пунктом 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Відповідно до пункту 4 розділу ІV Порядку ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Крім того, повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, суд враховує недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23 за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

Відповідачем суду не надано доказів, що вказані документи видані неповноважним складом ЛКК ТОВ «Медицина».

З огляду на наведене, судом не встановлено підстав не приймати до уваги видані ЛКК ТОВ «Медицина» заключення від 28 травня 2025 року № 328/5, медичний висновок від 28 травня 2025 року № 67156, висновок від 28 травня 2025 року № 80645. Відповідно, судом установлено, що наданими разом із рапортом про звільнення з військової служби документами у повній мірі підтверджено, що мати позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду.

Також суд враховує, що приписами абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII не встановлено, що висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я на підтвердження необхідності здійснення військовослужбовцем постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, для підтвердження права на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, має бути оформлений «за формою, затвердженою МОЗ».

Твердження відповідача, що правові висновки Верховним Судом, викладені у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23, постановлені за іншої редакції статті 26 Закону № 2232-ХІІ, коли остання дійсно передбачала надання альтернативний варіант підтвердження необхідності постійного догляду: як висновку МСЕК, так і висновку ЛКК, судом відхиляються як безпідставні, оскільки співставленням редакцій цієї частини судом установлено, що абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, як в редакції Закону № 4170-IX від 19.12.2024, та і до цього, передбачав альтернативний варіант підтвердження потреби у постійному догляді висновком МСЕК чи висновком ЛКК. Коментовану частину доповнено ще одним альтернативним документом, який підтверджує потребу у здійсненні постійного догляду, - рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Твердження відповідача, що можливість підтвердження постійного догляду альтернативними документами визначена тільки до членів сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи відхиляються судом, як такі, що ґрунтуються на хибному тлумаченні положення абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Твердження відповідача, що з огляду на визначений у заключенні від 28 травня 2025 року № 328/5, медичному висновку від 28 травня 2025 року № 67156, висновку від 28 травня 2025 року № 80645 строк дії цих документів - 2 роки, свідчить, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 установлено потребу не в постійному, а тимчасовому догляді, судом також відхиляються, оскільки відповідач безпідставно ігнорує вказаний ЛКК висновок, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. Крім того, суд вважає, що обмеження потреби особи в постійному сторонньому догляді строком дії відповідного заключення та висновку не свідчить про відсутність визначеної в абзаці третьому пункті 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ підстави для звільнення з військової служби під час дії відповідних документів. У разі, якщо у подальшому відпаде обставина, що була підставою для звільнення з військової служби, то це, на думку суду, свідчить про можливість у майбутньому за потреби повторного призову особи на військову службу за мобілізацією на особливий період.

Щодо наявності чи відсутності інших осіб першого та другого ступеня спорідненості, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , то з наданих позивачем документів (свідоцтва про народження ОСОБА_8 та акта перевірки сімейного стану військовослужбовця від 16 вересня 2025 року № 103) слідує, що єдиною особою першого ступеня спорідненості з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , окрім позивача, є ОСОБА_3 , 1992 року народження, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства та сама потребує постійного стороннього догляду, що підтверджено свідоцтвом про народження від 05 березня 2008 року серії НОМЕР_10 , паспортом громадянина України серії НОМЕР_9 , виданим Кам`янець-Подільським МВ УДМС України в Хмельницькій області 23 жовтня 2015 року з відмітною про реєстрацію шлюбу (зміну прізвища), випискою з акта огляду МСЕК від 14 квітня 2014 року серії АВ № 0347281, посвідченням Департаменту соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради від 01 травня 2017 року серії НОМЕР_11 та заключенням ЛКК КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня» Кам`янець-Подільської міської ради від 01.12.2024 № 271.

Відповідач заперечує ту обставину, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду з тих самих підстав, з яких відповідач заперечує таку потребу у ОСОБА_2 , які з вищенаведених мотивів суд вважає безпідставними.

На підтвердження відсутності у ОСОБА_2 чоловіка позивачем надано свідоцтво про шлюб від 21 липня 2023 року серії НОМЕР_6 , згідно з яким ОСОБА_2 з 21 липня 2021 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_10 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 21 вересня 2023 року серії НОМЕР_7 .

В акті перевірки сімейного стану військовослужбовця від 16 вересня 2025 року № 103, складеному комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 , вказано, що в силу інформації з Державного реєстру актів цивільного стану, на дату складання акту: ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебуває; у ОСОБА_2 , окрім сина ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_3 , інших повнолітніх синів/доньок немає; онуків/онучок в ОСОБА_2 не встановлено; братів/сестер у ОСОБА_2 не виявлено.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд погоджується з твердженнями позивача, що ним разом із рапортом надано належні докази на підтвердження відсутності інших осіб першого та другого ступеня споріднення з ОСОБА_2 , окрім нього та його неповнорідної сестри, яка сама потребує постійного стороннього догляду.

За встановлених обставин судом відхиляються як безпідставні твердження відповідача, що на підтвердження відсутності рідних сестер або братів до рапорту не долучено жодного документу.

Також суд звертає увагу відповідача, що чинним законодавством не визначено чіткого переліку документів, які подаються військовослужбовцем, для підтвердження в нього підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Так само законодавством не передбачено порядку видачі документа конкретної форми (довідки, витягу тощо), який би містив інформацію про наявність чи відсутність членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Додатково суд звертає увагу на лист Міністерства юстиції «Щодо видачі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян» від 25 серпня 2023 року № 112984/19.3.2/11-23, яким надано роз`яснення Генеральному штабу Збройних Сил України та Міністерству оборони України, в якому зазначено, що, оскільки, законодавством встановлено конкретні форми витягів з Реєстру, які формуються з нього автоматично, видача за заявою фізичної особи витягу з Реєстру щодо відсутності працездатних дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), а також витягу з Реєстру про відсутність працездатних інших дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), не передбачена чинним законодавством.

Суд наголошує, що особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Тому, відмовлячи позивачу у погодженні рапорту фактично з підстав відсутності документа (документів), який неможливо надати, відповідач покладає на позивача надмірний тягар по збиранню доказів.

У розрізі вказаного суд вважає за необхідне звернути увагу, що у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд вважає, що вказана в акті перевірки сімейного стану військовослужбовця від 16 вересня 2025 року № 103 інформація, у повній мірі підтверджує відсутність інших осіб першого та другого ступеня споріднення із ОСОБА_2 , тому відповідач безпідставно вимагає надання, якихось інших не визначених документів.

Що стосується відсутності інформації про батьків ОСОБА_2 , то суд вважає, що з огляду на вік цієї особи - 53 роки, її батьки, навіть якщо припустити їх наявність, вже досягли пенсійного віку, тому вже самі вважаються непрацездатними особами. Тому вимога відповідача щодо надання інформації про батьків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є надмірним формалізмом.

Отже, підсумовуючи встановлені обставини, суд погоджується з твердженнями позивача, що наданими ним разом із рапортом документами у повній мірі підтверджені підстави, що дають йому право на звільнення з військової служби у період дії воєнного стану за сімейними обставинами.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Всі інші наведені відповідачем аргументи не спростовують установлених судом обставин, тому не можуть вплинути на рішення суду, прийняте по суті заявлених позивачем вимог. Відповідно наведені відповідачем аргументи не є специфічними, доречними та важливими, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України закріплено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи судом установлено, що відповідачем розглянуто рапорт позивача та листом від 14 жовтня 2025 року № 08/76320/25-Вн повідомлено про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби.

За пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, лист від 14 жовтня 2025 року № 08/76320/25-Вн, у розумінні КАС України, є актом індивідуальної дії, тобто, рішенням суб`єкта владних повноважень.

Оскільки судом установлено, що відповідачем рішення про відмову позивачу у звільненні з військової служби, оформлене листом від 14 жовтня 2025 року № 08/76320/25-Вн, прийнято без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, суд дійшов висновку, що таке рішення не відповідає вимогам пункту 3 частини другої статті 2 КАС України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд вважає, що належним способом захисту в цій частині вимог є саме визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову позивачу у звільненні з військової служби, а не дії, як визначив позивач.

З огляду на положення абзацу першого частини четвертої статті 245 КАС України, враховуючи, що позивачем наданими разом із рапортом про звільнення з військової служби документами у повній мірі підтверджено наявність підстав для цього, суд, як наслідок визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у звільненні позивача з військової служби, вважає за необхідне зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ з урахуванням абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням судом належного способу захисту та їх словесним коригуванням.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до пунктів 12, 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений та не сплачував його при зверненні до суду з цим позовом.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 14 жовтня 2025 року № 08/76320/25-Вн, про відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова