Справа № 160/19515/25
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/19515/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року

у адміністративній справі № 160/19515/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області №023 від 12.05.2025 року про застосування дисциплінарного стягнення та №049 о/с від 13.05.2025 року про звільнення зі служби в поліції, а також про поновлення в поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу Управління ГУНП в Дніпропетровській області і стягнення на його користь судових витрат.

Зазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку позивачем з підстав її незаконності та норм матеріального і процесуального права, неповноти дослідження доказів і встановлення обставин у справі, у звязку з чим просить її скасувати та постановити рішення про поновлення процесуального строку.

На обґрунтування заявлених в апеляційній скарзі вимог, позивач описуючи обставини виниклого спору у цій справі та факти за наявності яких вважає протиправним оскаржуваний у цій справі наказ, винесений на підставі необґрунтованих висновків службового розслідування, проведеного з порушенням процедури та його прав, а також акцентуючи увагу апеляційного суду на поважність причини пропуску ним процесуального строку звернення до суду з позовом у цій справі, які детально ним наводилися суду першої інстанції, вважає, що судом першої інстанції під час розгляду поданого ним клопотання про визнання поважною причину пропуску процесуального строку для оскарження наказу про звільнення з роботи №023 від 12.05.2025 року і про поновлення процесуальний строку для звернення до суду при оскарженні наказу про звільнення з роботи №023 від 12.05.2025 року не було враховано приведені ним доводи та факти стосовно його необізнаність з підставами для звільнення, оскільки на поданий ним 19.05.2025 р. письмовий запит до начальника ГУНП в Дніпропетровській області про надання копії наказу Головного управляння №023 від 12.05.2025 р. та копії службового розслідування, яке стало підставою його звільнення, відповідді він до теперішнього часу не отримав, що саме і перешкоджало йому звернутися до суду з належно обґрунтованим позовом у встановленим законом термін, а направлений ним поштою 01.07.2025 року до суду позов з вини відповідача не містить повного обґрунтування підстав для скасування оскаржуваних у цій справі наказів з підстав його необізнаності про дійсні підстави його звільнення, оскільки службове розслідування стосовно нього було призначено у звязку з можливим порушенням службової дисципліни, що призвело до складання 12.04.2025 року адміністративного протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, але постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2025 року у справі № 214/3443/25 було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУаАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції оцінюючи докази по справі у їх сукупності дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ГУНП в Дніпропетровській області про визнання дій протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді без розгляду з підстав пропущення терміну судового оскарження наказу ГУНП від 12.05.2025 №023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських 12-го відділу УОС ГУНП», яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, і з яким останній був ознайомлений під підпис 13.05.2025 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи розпискою про доведення до відома вказаного наказу та наказу ГУНП від 13.05.2025 року № 049 о/с по особовому складу, яким капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), який отримано позивачем разом з трудовою книжкою 13.05.2025, що підтверджується підписом ОСОБА_1 на долученій до матеріалів справи копії послужного списку.

Крім того відповідач просить суд апеляційної інстанції критично віднестись до доводів ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом у зв`язку з необізнаністю про підстави застосування до нього дисциплінарного стягнення, оскільки матеріалами службового розслідування підтверджується, що під час його проведення відповідно до норм пунктів 14, 15 розділу V Порядку проведення службових розслідувань 26.04.2025 року капітану поліції ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення в рамках службового розслідування та останнім надано письмові пояснення, які було враховано під час проведення службового розслідування (копія долучена до матеріалів справи), отже, вже 26.04.2025 року ОСОБА_1 було відомо про проведення службового розслідування та про його права під час його проведення, зокрема про право на ознайомлення із матеріалами службового розслідування та подання відповідних документів і матеріалів, однак, ОСОБА_1 незважаючи на наявну можливість, не скористався всіма правами, які йому надано ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту Національної поліції

України та свідчить про відсутність обмежень з боку ГУНП в реалізації ОСОБА_1 своїх прав.

Також відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що 23.05.2025 року до ГУНП було подано заяву ОСОБА_1 від 16.05.2025 в якій останній просив надати копію службового розслідування та копію наказу ГУНП від 13.05.2025 №023 і 09.06.2025 ГУНП ОСОБА_1 було надано відповідь на його заяву, в якій зазначено, що з наказом ГУНП від 12.05.2025 №023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських 12-го відділу УОС ГУНП» він був ознайомлений 13.05.2025 року, а у зв`язку з тим що матеріали службового розслідування та наказ ГУНП від 12.05.2025 №023 містить гриф обмеження доступу з урахуванням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про державну таємницю» надати їх не має можливості.

За вказаних обставин, відповідач вважає, що ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими засобами доказування наявності фактів, які безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення ним процесуальних дій у визначений законом строк, тобто подання позовної заяви до суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та відзиву відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх юридичної оцінки і застосування до них норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги позивача виходячи з нижченаведеного.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ про застосування дисциплінарного стягнення №023 від 12.05.2025 року Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ про застосування дисциплінарного стягнення №049 о/с від 13.05.2025 року, що прийнятий у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення та згідно з яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції; поновити на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу Управління ГУНП в Дніпропетровській області та допустити негайне виконання рішення суду в цій частині; та стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Дніпропетровській області судові витрати по справі на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 25000 грн.

До позовної заяви позивачем було додано клопотання про поновлення строку звернення з позовом у цій справі, яке обґрунтовано тим, що позивач не отримував від відповідача оскаржувані накази під час звільнення зі служби, а за його письмовим зверненням 19.05.2025 року до відповідача стосовно надання копій оскаржуваних наказів відповіді не отримав, тому вважає, що у нього виникло право на оскарження в суді прийнятих відповідачем наказів про звільнення зі служби навіть без їх отримання саме дати набрання законної сили 17.06.2025 року Постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2025 року у справі № 214/3443/25, якою закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУаАП, у звязку з чим стосовно нього призначалося службове розслідування, за результатами якого було винесено відповідачем оскаржувані у цій справі накази.

Як встановлено колегіє суддів, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 року було прийнято до провадження надісланий ОСОБА_1 поштою 01.07.2025 року позов до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області (а.с.42 т.1) та відкрито провадження у справі № 160/19515/25 за цим позовом як таким, що відповідає вимогам ст.ст.160, 161, 172 КАС України, і керуючись ст.160 та ст.171 КАС України суд прийнявши позовну заяву ОСОБА_1 вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.44 т.1). Справу до розгляду призначено на 09.00 год 23.07.2025 року про що сторони були повідомлені повістками (а.с.46-48 т.1).

21.07.2025 року відповідачем подано клопотання про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без руху (а.с.49-50 т.1), клопотання про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду (а.с.52-56 т.1) та відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , (а.с.59-79 т.1) до якого було долучено витяг з наказу ГУНП від 06.04.2018 №0027 о/с, копію послужного списку ОСОБА_1 , копії матеріалів службового розслідування на 57 арк., копії наказів ГУНП № 023 від 12.05.2025 і № 049 від 12.05.2025, присяги ОСОБА_1 , довідку ГУНП від 08.07.2025 №692, копію інформаційної довідки з системи охорони здоров`я, копію листа ОСОБА_1 від 16.05.2025 року, та копію листа ГУНП від 09.06.2025 № 73455-2025 (а.с.81-90 т.1 і а.с.2-62 окремо сформованого тому справи).

У судовому засіданні 23.07.2025 року позивач підтримав клопотання про поновлення строків звернення з позовом до суду та просив відмовити у задоволенні клопотань відповідача, а відповідач в свою чергу просив суд залишити позов без розгляду та відмовити у задоволенні клопотання позивача.

Як з`ясовано колегією суддів, за результатом розгляду клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та без руху, клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду, суд першої інстанції заслухавши пояснення представників сторін і спираючись на положення ч.5 ст. 122 КАС України і ч.4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України акцентував увагу на тому, що чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, і обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

При цьому, суд першої інстанції правильно посилався на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011, на п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року та якою передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом, на ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини за якою суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права, а також на рішення: - у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення; у справі Bellet v. Fгаnсе в якому Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права які у сукупності свідчать про те, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Разом з тим, суд першої інстанції посилаючись на рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини в якому прописано, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; а перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи - суд підкреслив, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії), і у світлі зазначеного суд наголосив, що позивач звернувся з позовом до суду 01.07.2025 року через засоби поштового зв`язку, хоча з оскаржуваними наказами ознайомився 13.05.2025 року, що підтверджується його підписом на розписці про доведення до відома наказу ГУ ПН у Дніпропетровській області від 12.05.2025 року № 023 та підписом позивача на послужному списку про отримання трудової книжки і наказу ГУ НП у Дніпропетровській області від 13.05.2025 ркоу № 049 о/с , які міститься у матеріалах справи.

За наведених у попередньому абзаці обставин та того, що строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, суд першої інстанції описавши обставини та умови за наявності яких причини пропущення строку звернення до суду з позовом можливо визнати поважними наголосив, що у даній справі позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що:

- запроваджений на всій території України воєнний стан слугував підставою для пропуску строку звернення з позовом до суду,

- а факт набрання законної сили постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2025 року у справі № 214/3443/25 не може слугувати поважною підставою для поновлення строку звернення з позовом до суду, оскільки у позивача не було об`єктивних та непереборних підстав, які завадили йому саме подати (надіслати) позов до суду у встановлений строк, тому, що постанова Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2025 року у справі № 214/3443/25 є лише одним з доказів у справі та могла бути отримана після подання позовної заяви позивачем до суду.

Також судом першої інстанції було відхилено доводи позивача про те, що підпис про отримання оскаржуваних наказів йому не належить, оскільки у матеріалах справи містяться відповідні розписки, які підтверджують факт отримання позивачем оскаржуваних наказів саме 13.05.2025 року, до того ж позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що підпис на вказаних розписках йому не належить (наприклад, висновок експерта, інформацію про перебування позивача 13.05.2025 року в іншому місці тощо).

Отже, враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування наявності фактів, які безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення позивачем процесуальних дій у визначений законом строк, тобто подання до суду позовної заяви, суд першої інстанції визнав наведені позивачем доводи та надані ним докази такими, що не підтверджують існування поважних причин пропуску ним строку звернення з позовом у цій справі, а тому відмовив у задоволенні його клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду, і оскільки позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом, суд визнав за необхідне залишити позовну заяву без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст. 240 КАС України

Колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежило виключно від самого позивача, а не від дій інших осіб. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавив себе фактично можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, і не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

У даному випадку колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» (далі - Закон № 2123-IX) внесено зміни до вказаних нормативно-правових актів. Зокрема, Дисциплінарний статут доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану», яким з 01.05.2022, зокрема, запроваджено іншу процедуру ознайомлення поліцейського з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності та інші строки звернення до суду.

Так, частиною 4 статті 31 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Відповідно, до правовідносин, які склались у даній адміністративній справі необхідно застосовувати положення частини 4 статті 31 Дисциплінарного статуту, які передбачають оскарження наказів Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області №023 від 12.05.2025 року про застосування дисциплінарного стягнення та №049 о/с від 13.05.2025 року про звільнення зі служби в поліції протягом 15 днів з дня ознайомлення з відповідними наказами.

Оскільки з оскаржуваними у цій справі наказами позивач ознайомився 12.05.2025 року, але позов у цій справі подав до суду засобами поштового зв`язку 01.07.2025 року, факт пропущення строку звернення є беззаперечно встановленим, оскільки законодавцем чітко пов`язується виникнення права на оскарження застосованого до поліцейського дисциплінарного стягнення та обчислення строку на таке оскарження - з моменту ознайомлення особи з наказом про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, і у суду відсутні підстави для збільшення вказаного строку без належних на те підстав..

Обговорюючи доводи позивача про поважність причин пропуску ним строку звернення до суду, колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

При цьому, колегія суддів наголошує, що не отримання позивачем висновків та матеріалів службового розслідування безпосередньо не впливає на перебіг строку звернення до суду, оскільки останній починає свій відлік з моменту ознайомлення позивача з наказом про звільнення.

В свою чергу, подальше вчинення дій щодо отримання матеріалів службового розслідування не зупиняє перебіг процесуальних строків звернення до суду, а очікування матеріалів службового розслідування не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки такі обставини не перешкоджали позивачу скористатися правом звернення до суду у строки, встановлені ч.4 ст.31 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" та за потреби надати додаткові докази (відповідь на адвокатський запит, уточнену позовну заяву, тощо) у ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Відповідно до ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 248, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у адміністративній справі № 160/19515/25 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня ухвалення постанови апеляційного суду.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя С.М. Іванов

суддя Д.В. Чепурнов