Справа № 280/6073/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2026-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2026 року м. Дніпросправа № 280/6073/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року (суддя Калашник Ю.В., повне судове рішення складено 19 вересня 2025 року) в справі № 280/6073/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ) про:

визнання протиправним та скасування рішення №13 від 01 липня 2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком;

зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 17 квітня 1984 року по 01 квітня 1985 року, з 01 квітня 1985 року по 01 квітня 1986 року, з 01 квітня 1986 року по 01 листопада 1986 року, з 29 грудня 1986 року по 01 липня 1989 року, з 02 липня 1989 року по 27 червня 1991 року, з 01 липня 1991 року по 29 жовтня 1995 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 23 червня 2025 року з урахуванням зазначених періодів та висновків суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №13 від 01.07.2025.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 17.04.1984 по 01.11.1986, з 29.12.1986 по 01.07.1989, з 02.07.1989 по 27.06.1991, з 01.07.1991 по 29.10.1995 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 23.06.2025.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального управа, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що на титульній сторінці трудової книжки позивача відсутня дата заповнення.

Оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документа, він має бути встановлено в судовому порядку.

Для призначення пенсії позивач має належним чином підтвердити свій страховий стаж, проте до заяви про призначення пенсії позивачем не надано належних доказів на підтвердження спірних періодів роботи, зокрема первині документи про прийом та звільнення з роботи у спірні періоди, тому дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком не можна вважати неправомірними, оскільки він діяв виключно в межах, визначених нормами чинного законодавства.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.06.2025 позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №13 від 01.07.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні зазначено, що відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що: 1.право на призначення пенсії за віком мають особи, після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу у період з 01.0-Г.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років; 2. право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2028 по 31.12.2028 - не менше 25 років; 3. у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 страховий стаж складає 23 роки 11 місяців 22 дні. До страхового стажу згідно наданих документів не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата заповнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Суд першої інстанції вказав, що відсутність на титульній сторінці трудової книжки позивача НОМЕР_1 дати її заповнення не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивачка:

з 01.09.1982 по 27.03.1984 навчалась в Запорізькому технічному училищі № 3 (згідно диплома НОМЕР_2 );

17.04.1984 прийнята кравчинею жіночого легкого одягу по 4 розряду в ательє мод селища Пришиб в об`єднання з торгівлі продовольчими товарами (наказ №122 від 17.04.1984);

01.04.1985 звільнена з посади за власним бажанням (наказ № 105 від 01.04.1985);

01.04.1985 прийнята комірником на Пришибську торгівельну базу (наказ №21-ц від 03.04.1985);

01.04.1986 звільнена з посади на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР (наказ №26к від 02.04.1986);

01.04.1986 прийнята комірником складу тракторних запчастин до Михайлівського районного підприємства матеріально-технічного постачання Райагропрому (наказ №1 від 02.04.1986);

01.11.1986 звільнена з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР (наказ №35 від 16.10.1986);

29.12.1986 прийнята на посаду секретаря-машиністки УВС Запорізького міськвиконкому (наказ № 42 л/с від 30.12.1986);

01.07.1989 звільнена по п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР по переведенню на роботу у відділ позавідомчої охорони (наказ № 17 л/с від 29.06.1989);

02.07.1989 прийнята на посаду чергової пульту керування по переведенню з УВС Запорізького міськвиконкому (наказ № 31К від 03.07.1989);

27.06.1991 звільнена з посади на підставі ст. 38 КЗпП УРСР (за ініціативою працівника, наказ 25К від 24.06.1991);

01.07.1991 зарахована учнем техніка-агрометеоролога метеорологічної станції Пришиб Запорізького обласного центру по гідрометеорології (наказ 98/к від 17.07.1991);

10.08.1991 затверджена на посаді техніка-агрометеоролога метеорологічної станції Пришиб Запорізького обласного центру по гідрометеорології (наказ 109/к від 20.08.1991);

29.10.1995 звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ 143/к від 13.11.1995).

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що період роботи позивача згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 має бути зарахований до страхового стажу, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому трудову книжку позивача, слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 22 червня 2025 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №13 від 01 липня 2025 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні вказано, що згідно з наданими до заяви документами про стаж страховий стаж складає 23 роки 11 місяців 22 дні. До страхового стажу згідно з наданими документами не враховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата заповнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Спірним в цій справі є питання зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності через порушення порядку ведення трудової книжки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить записи про трудову діяльність ОСОБА_1 :

з 01.09.1982 по 27.03.1984 навчалась в Запорізькому технічному училищі № 3 (згідно диплома НОМЕР_2 );

17.04.1984 прийнята кравчинею жіночого легкого одягу по 4 розряду в ательє мод селища Пришиб в об`єднання з торгівлі продовольчими товарами (наказ №122 від 17.04.1984);

01.04.1985 звільнена з посади за власним бажанням (наказ № 105 від 01.04.1985);

01.04.1985 прийнята комірником на Пришибську торгівельну базу (наказ №21-ц від 03.04.1985);

01.04.1986 звільнена з посади на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР (наказ №26к від 02.04.1986);

01.04.1986 прийнята комірником складу тракторних запчастин до Михайлівського районного підприємства матеріально-технічного постачання Райагропрому (наказ №1 від 02.04.1986);

01.11.1986 звільнена з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР (наказ №35 від 16.10.1986);

29.12.1986 прийнята на посаду секретаря-машиністки УВС Запорізького міськвиконкому (наказ № 42 л/с від 30.12.1986);

01.07.1989 звільнена по п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР по переведенню на роботу у відділ позавідомчої охорони (наказ № 17 л/с від 29.06.1989);

02.07.1989 прийнята на посаду чергової пульту керування по переведенню з УВС Запорізького міськвиконкому (наказ № 31К від 03.07.1989);

27.06.1991 звільнена з посади на підставі ст. 38 КЗпП УРСР (за ініціативою працівника, наказ 25К від 24.06.1991);

01.07.1991 зарахована учнем техніка-агрометеоролога метеорологічної станції Пришиб Запорізького обласного центру по гідрометеорології (наказ 98/к від 17.07.1991);

10.08.1991 затверджена на посаді техніка-агрометеоролога метеорологічної станції Пришиб Запорізького обласного центру по гідрометеорології (наказ 109/к від 20.08.1991);

29.10.1995 звільнена з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ 143/к від 13.11.1995).

За позицією відповідача ці періоди не зараховані до страхового стажу через відсутність на титульній сторінці трудової книжки позивача НОМЕР_1 дати її заповнення.

На момент заповнення трудової книжки позивача вперше порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року? №162 (далі Інструкція №162).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція №58, діє з 29 липня 1993 року), встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність незарахування спірних періодів до страхового стажу.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивач як громадянин України за умови підтвердження страхового стажу та відомостей про отриманий дохід наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Інші доводи апелянта зводяться до тверджень про відсутність підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу та спростовані приведеними висновками суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року в справі № 280/6073/25 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року в справі № 280/6073/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 21 січня 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов