Справа № 480/3016/25
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 січня 2026 року

м. Київ

справа №480/3016/25

адміністративне провадження № К/990/56066/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Жука А.В., Смоковича М.І.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2025 у справі №480/3016/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_4 та Оперативного Командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:

- зобов`язати Міністерство оборони України надати юридичне підтвердження законності перебування позивача на посаді у Збройних Силах України, враховуючи рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2024, та згідно рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2024 у справі №480/9237/23;

- відновити права позивача згідно Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме відновити право не проходити військову службу, зобов`язати надати законну відстрочку;

- надати юридичну оцінку та описати порушення чинного законодавства з боку Міністерства оборони України, що не зважаючи на численні звернення, як до самого Міністерства оборони, так і до його структурних підрозділів з питання відновлення прав позивача та звільнення, по цей день не відновило права позивача.

25.04.2025 від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій останній просив:

- встановити наявність чи відсутність компетенції (повноважень) Міністерства оборони України утримувати позивача на військовій службі, враховуючи рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 та рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2024 у справі №480/9237/23;

- визнати бездіяльність Міністерства оборони протиправною по не розгляду всіх звернень позивача і звернень його законного представника згідно довіреності, не вирішенню їх по суті, не наданню обґрунтованої відповіді та відповідне перенаправлення цих звернень до інших юридичних осіб, що є структурними підрозділами Міністерства оборони, не наданню аналізу відповідей відповідних підрозділів Міністерства оборони - (забороняється направляти для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються ст. 7, ст. 19 Закону України "Про звернення громадян") - визнати ці дії протиправними та такими, що істотно порушують чинне законодавство та зобов`язати Міністерство оборони України, його керівника - Міністра оборони України прийняти рішення по всіх питаннях та надати відповідь за змістом звернення заявнику;

- визнати протиправними та скасувати всі накази всіх підрозділів Міністерства оборони України, що стосуються ОСОБА_1 , та зобов`язати відновити його право не проходити військову службу;

- визнати протиправними дії по утриманню позивача на військовій службі, зобов`язанню виконувати накази та розпорядження в структурних підрозділах Міністерства оборони України Збройних Силах України та зобов`язати Міністерство оборони України припинити ці протиправні дії та відновити право не проходити службу, а саме, зобов`язати Міністерство оборони України, Міністра оборони України винести відповідне рішення щодо предмету позову та узагальнити це рішення шляхом внесення в відповідний Наказ Міністра оборони України;

- визнати дії Міністерства оборони протиправними у не виконанні рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2024 у справі №480/9237/23 та зобов`язати відновити права позивача згідно Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме відновити право не проходити військову службу, зобов`язати надати законну відстрочку від призову на військову службу;

- встановити наявність чи відсутність повноважень та описати порушення чинного законодавства з боку Міністерства оборони України, що не зважаючи на численні звернення з 24.04.2023 по теперішній час як до Міністерства оборони України, так і до його структурних підрозділів з питання відновлення прав позивача, надання відстрочки та звільнення, по цей день не відновлено його права.

13.05.2025 від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив внести уточнення до п. 3 позовних вимог та просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт наказу, що стосується позивача - №93 п. 1, п. 2 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 24.04.2023 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації" в зв`язку з визнанням дій ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправними щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та щодо переміщення ОСОБА_1 у військову частину НОМЕР_4 для проходження військової служби під час мобілізації.

Як наслідок визнати протиправними, незаконними та скасувати пункти наказів:

1. Наказ № 116 п. 13 командира військової частини НОМЕР_4 від 25.04.2023.

2. Наказ № 399 п. 34 командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2023.

3. Наказ № 189 п. 26.1 командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2023.

4. Наказ № 190 п. 34 командира військової частини НОМЕР_4 від 07.07.2023.

5. Наказ № 304 п. 13 командира військової частини НОМЕР_2 від 09.07.2023.

6. Наказ № 310 п. 17 командира військової частини НОМЕР_2 від 12.07.2023.

7. Наказ № 736 командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 27.10.2023.

8. Наказ № 578 п. 17 командира військової частини НОМЕР_2 від 13.11.2023.

9. Наказ № 580 п. 22 командира військової частини НОМЕР_2 від 14.11.2023.

10. Наказ № 353 п. 4.1 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.11.2023.

11. Наказ № 223 п. 15 командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 21.03.2024.

12. Наказ № 87 п.1 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.03.2024.

13. Наказ № 23 п. 4 командира військової частини НОМЕР_3 від 26.03.2024.

14. Наказ № 46 п. 11 командира військової частини НОМЕР_3 від 17.04.2024.

15. Скасувати інші пункти наказів, що стосуються ОСОБА_1 , що Міністерство оборони України не надало згідно звернень та фактичної відсутності у позивача.

16. Зобов`язати відновити право позивача не проходити військову службу.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду. Залучено до участі у справі №480/3016/25 в якості співвідповідачів: військову частину НОМЕР_1 , військову частину НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військову частину НОМЕР_3 .

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25.08.2025, зокрема, залучено до участі у справі №480/3016/25 в якості співвідповідачів: військову частину НОМЕР_4 та Оперативне Командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.09.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2025, позов задоволено частково. Скасовано пункт п.1, п.2 наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 №93 від 24.04.2023 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації". В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, 31.12.2025 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 вирішено здійснювати розгляд справи №480/3016/25 за правилами спрощеного позовного провадження.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Частиною другою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Отже, у цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

Відомостей про те, що позивач є військовою посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями Закону України "Про запобігання корупції" суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

Враховуючи, що ця справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги про наявність одного з випадків, визначених підпунктами "а-г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтувати посилання на конкретний підпункт.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності та/або розглянутих в порядку спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Однак скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Вживання законодавцем слова "фундаментальне" несе змістовне навантаження особливо складного і важливого питання у правозастосуванні. Доводів щодо такої особливої складності чи важливості питання, якого стосується спір у цій справі, скаржником не наведено. Суб`єктивні труднощі у тлумаченні правової норми, які виникають у суб`єкта правозастосування, не обов`язково свідчать, що питання права має фундаментальне значення для правозастосовчої практики. За змістом підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не ставиться у залежність від наявності висновку Верховного Суду з цього питання.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Водночас, колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

При цьому, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Levages Prestations Services проти Франції" від 23.10.1996, заява №21920/93; "Brualla Gomes de la Torre проти Іспанії" від 19.12.1997, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відтак, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2025 у справі №480/3016/25.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.В. Жук М.І. Смокович