Справа № 642/5893/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 р.Справа № 642/5893/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Холодногірського районного суду міста Харкова від 12.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Бородіна О.В., м. Харків, повний текст складено 12.12.25 року по справі № 642/5893/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту ДПП, відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.09.2025 серії ЕНА № 5737581, винесені відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та провадження у справі закрити;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

В обґрунтування позовних вимог стверджував про протиправність постанови від 16.09.2025 серії ЕНА № 5737581, оскільки при її складанні поліцейським не дотримано процедури розгляду справи, встановленої статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), зокрема розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , що унеможливило останньому надати свої пояснення та заперечення, а також залучити адвоката.

Крім того, звернув увагу, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, а долучений до постанови відеозапис не може бути взятим до уваги, так як здійснений за допомогою мобільного телефону, а не портативним реєстратором, як то передбачено вимогами Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 12.12.2025 по справі № 642/5893/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції :

- рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 12.12.2025 р. по справі №642/5893/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 5737581 від 16.09.2025 р. про накладення адміністративного стягнення за порушення п.п. «а» п. 2.1. ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП скасувати;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5737581 від 16.09.2025 р. про накладення адміністративного стягнення за порушення п.п. «а» п. 2.1. ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрити;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 726,72 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн. (Одинадцять тисяч гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно дослідив матеріали справи, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим таке рішення підлягає скасуванню.

Наполягав, що із наявних у матеріалах справи доказів взагалі не можливо встановити, хто саме перебував за кермом транспортного засобу.

Враховуючи те, що водій був в темних окулярах та встановити його особу неможливо, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували що саме позивач керував таким транспортним засобом, рішення суду першої інстанції базується виключно на припущеннях, що не може вважатись правомірним.

Вкотре наголосив, що відповідачем допущено порушення процедури розгляду справи, зокрема розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , що унеможливило останньому надати свої пояснення та заперечення, а також залучити адвоката, що є самостійною підставою для скасування спірної постанови.

Звернув увагу, що інспектор патрульної поліції взагалі незаконно зупинив транспортний засіб ОСОБА_1 , внаслідок чого всі подальші складені документи вважаються недійсними.

До того ж, доданий до оскаржуваної постанови відеозапис з мобільного телефону є неналежним та недопустимим доказом, оскільки Інструкція № 1026 містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відео фіксацію, до яких мобільний телефон не відноситься.

Повідомив про намір понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11000 грн.

Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти її доводів, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Наполягав, що факт вчинення апелянтом адміністративного правопорушення був зафіксований на портативний відеореєстратор 70 МАІ, який встановлений в салоні службового автомобіля та на якому відображається дата, час та назва пристрою, який здійснює відеозапис. На безперервному відеозаписі чітко вбачається рух автомобіля MAZDA CX-5 державний номерний знак НОМЕР_2 синього кольору, який здійснює рух, а потім паркування поруч з багатоквартирним будинком, згодом відчиняються водійські двері з яких виходить апелянт, який зачиняє автомобіль, інших осіб в салоні транспортного засобу не зафіксовано.

Щодо законності здійснення зупинки транспортного засобу позивача повідомив, що таку було здійснено на підставі пункту 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема 16.09.2025 о 16:45 на спеціальну лінію екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення від невідомого громадянина про те, що біля магазину «АТБ» чоловік (водій) транспортного засобу MAZDA CX-5 державний номерний знак НОМЕР_2 синього кольору керує з порушенням правил дорожнього руху, а саме в стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з надходженням цієї інформації та з метою встановлення фактичних даних обставин, поліцейськими екіпажу 3102 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції здійснено виїзд на вказану адресу: м. Харків, вул. Холодноярська, буд. 18.

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи карткою 102 інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», за інформацією якої зареєстрована подія № 237935084 «Порушення ПДР» від 16.09.2025 о 16:45 та рапортами поліцейських УПП в Харківській області ДПП.

Зазначив, що інспектором патрульної поліції у повному обсязі дотримано процедуру розгляду справи, що підтверджується долученим відеозаписом.

Повідомив, що оскільки ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами постановою Холодногірського районного суду міста Харкова від 10.03.2025 у справі № 642/7221/24 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яка була залишена без змін Харківським апеляційним судом 16.04.2025, станом на момент зупинки транспортного засобу (16.09.2025), строк позбавлення позивача права керування транспортними засобами не сплив, а отже, останній був позбавлений права керування транспортними засобами.

Щодо обмеження ОСОБА_1 скористатись правовою допомогою зауважив, що з наданого відеозапису не встановлено обставин, що поліцейський перешкоджав у реалізації цього права ОСОБА_1 .

Заперечував проти заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, як такого, що не передбачений договором, а сам факт сплати таких коштів не підтверджений жодними належними документами, оформленими у встановленому законом порядку.

Сторони про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені заздалегідь та належним чином шляхом направлення повісток у системі "Електронний суд".

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2025 ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAZDA CX-5, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується дослідженими в судовому засіданні відеозаписами, долученими відповідачем до відзиву, та на які є посилання у постанові серії ЕНА № 5737581.

Відповідачем, за результатами перевірки відповідної бази даних осіб, які позбавлені права керування транспортними засобами, встановлено, що водій ОСОБА_1 позбавлений права керувати транспортними засобами строком на 1 рік на підставі постанови Холодногірського районного суду міста Харкова від 10.03.2025 у справі 642/7221/24, яка набрала законної сили 16.04.2025 після розгляду в суді апеляційної інстанції.

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Отже, на час винесення оскаржуваної постанови 16.09.2025 позивач був позбавлений права керування транспортними засобами, та не мав законних підстав керувати автомобілем.

Інспектором 2 взводу 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом Ніколаєнко В. В. винесено постанову серії ЕНА № 5737581 від 16 вересня 2025 року, згідно з якою 16.09.2025 о 17:39 за адресою: м. Харків, вул. Холодногірська, буд. 18 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAZDA CX-5 державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. «а» ПДР «керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом». Вказаною постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 5737581 від 16 вересня 2025 року та відсутності підстав для її скасування, оскільки факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП у повному обсязі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Судом відхилено доводи позивача про допущення інспектором порушення процедури розгляду справи, оскільки з наданого відеозапису не встановлено обставин, що поліцейський перешкоджав реалізації ОСОБА_1 права на захисника.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановою серії ЕНА № 5737581 від 16 вересня 2025 року за частиною 4 статті 126 КУпАП, за керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, прийняттю відносно позивача спірної постанови передувало притягнення його до адміністративної відповідальності постановою Холодногірського районного суду міста Харкова від 10.03.2025 у справі № 642/7221/24 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Відповідно до частини 2 статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Колегією суддів встановлено, що підставою для зупинки 16.09.2025 о 16:45 транспортного засобу MAZDA CX-5 державний номерний знак НОМЕР_2 синього кольору, під керуванням ОСОБА_1 слугувало отримання на спеціальну лінію екстреного виклику поліції «102» повідомлення про те, що біля магазину «АТБ» чоловік (водій) транспортного засобу керує з порушенням правил дорожнього руху, а саме в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, нормативною підставою для зупинки позивача слугував пункт 1 статті 35 Закону № 580-VIII, що спростовує доводи апелянта про незаконність здійснення такої.

З метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища положеннями Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі по тексту Закон № 3353-XII) визначено правові та соціальні основи дорожнього руху.

Згідно зі статтею 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

На виконання вимог статті 16 Закону № 3353-XII водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

Відповідно до статті 15 Закону № 3353-XII забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлено Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

За пунктом 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

На виконання приписів пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до підпункту а пункту 2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з підпунктом а пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Виходячи з аналізу наведених норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Згідно з частиною 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що керування транспортним засобом за відсутності у особи-водія посвідчення водія є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На виконання положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, дослідженими колегією суддів відеозаписами підтверджено, що 16.09.2025 о 17:39 за адресою: м. Харків, вул. Холодногірська, буд. 18 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAZDA CX-5 державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, який у подальшому був зупинений працівниками патрульної поліції.

Після зупинки транспортного засобу позивача, інспектор озвучив причину зупинки, на що ОСОБА_1 повідомив, що «дайте хоча б адвокату подзвоню», на що інспектор не заперечував та надав можливість позивачу зв`язатись із адвокатом у телефонному режимі.

Надалі, після спілкування позивача з адвокатом, інспектор озвучив, що буде здійснюватися розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки позивач керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування за частиною 1 статті 130 КУпАП, повідомив про його права, а також запропонував пройти освідування на предмет алкогольного сп`яніння, на що Городнійчук А. А. розвернувся і покинув місце події.

Після залишення Городнійчуком А. А. місця його зупинки інспектором продовжено розгляд справи та винесено спірну постанову.

Таким чином, долученими до матеріалів справи відеозаписами подій, що мали місце 16.09.2025, підтверджено, що поліцейськими не було позбавлено позивача права на захист, так як надано можливість зв`язку з адвокатом по телефону, та з огляду на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з метою отримання правової допомоги чи з інших процесуальних питань, залишення Городнійчуком А. А. місця події, проведено розгляд адміністративної справи за його відсутності.

Отже, твердження позивача про порушення поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення спростовані дослідженими судом апеляційної інстанції матеріалами справи.

Враховуючи, що позивач самостійно покинув місце події, не надавши при цьому будь-яких пояснень, доводи апелянта про те, що інспектором протиправно здійснено розгляд справи за його відсутності підлягають відхиленню.

Не підтвердились і покликання позивача на те, що за кермом був не він, оскільки на безперервному відеозаписі чітко вбачається рух автомобіля MAZDA CX-5 державний номерний знак НОМЕР_2 синього кольору, який здійснює рух, а потім паркування поруч з багатоквартирним будинком, відчинення саме апелянтом водійських дверей, який зачиняє автомобіль, при цьому, інших осіб в салоні транспортного засобу не зафіксовано.

Щодо здійснення фіксації розгляду справи за допомогою мобільного телефону, колегія суддів зауважує, що безпосередній факт вчинення адміністративного правопорушення (керування транспортним засобом будучи позбавленим права керування) зафіксовано відповідачем саме на реєстратор автомобіля, посилання на який містяться у спірній постанові.

У свою чергу, факт залишення позивачем місця події уникаючи спілкування із інспектором підтверджується долученими до матеріалів справи рапортами, доводів на спростування чинності яких позивачем не висловлювалось.

Таким чином, факт керування позивачем 16.09.2025 о 17:39 за адресою: м. Харків, вул. Холодногірська, буд. 18 водій транспортним засобом MAZDA CX-5 державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом підтверджується відеозаписом із відеореєстратора, рапортами поліцейським.

Колегія суддів зауважує, що 16.09.2025 відносно позивача також винесено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 130 КУпАП, що підтверджено постановою Холодногірського районного суду міста Харкова від 12.11.2025 у справі № 642/5735/25, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до частини 2 статті 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

З Єдиного державного реєстру судових рішень, колегією суддів встановлено, що постановою Холодногірського районного суду міста Харкова від 10.03.2025 у справі № 642/7221/24, яка набрала законної сили 16.04.2025 за наслідками апеляційного перегляду, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

А відтак, станом на 16.09.2025 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем MAZDA CX-5 державний номерний знак НОМЕР_2 , вважався особою, яка позбавлена права керування таким транспортним засобом, тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки станом на 16.09.2025 (день винесення оскаржуваної постанови) позивач був позбавлений права керування транспортними засобами, інспектор патрульної поліції, встановивши вказаний факт, правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності на підставі частини 4 статті 126 КУпАП.

Вищенаведене дозволяє дійти висновку про доведення відповідачем наявності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , яке передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП та правомірність спірної постанови, що має наслідком прийняття рішення про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги позивача.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та вимог апеляційної скарги, підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до статті 139 КАС України - відсутні.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 12.12.2025 по справі № 642/5893/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко