Справа № 240/8372/25
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/8372/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області від 20.09.2024 №64 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву від 13.09.2024 зарахувавши до страхового стажу період роботи в колгоспі ім.Ленінського комсомолу з 01.01.1988 по 31.12.1988 та період роботи в СФГ "Вербівське" з 01.01.2002 по 31.12.2003 згідно з трудової книжки НОМЕР_1 , період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.01.1987 по 31.12.1987 для визначення права на пенсію зарахувати періоди роботи в СВК "Вербівка" з 01.01.2004 по 31.01.2006, в Товариство з обмеженою відповідальністю "Ружин-Агро" з 01.03.2006 по 30.09.2006 та призначити їй пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.09.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.09.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1, Пенсійний фонд) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській (далі - відповідач 2, Управління) за принципом екстериторіальності та прийнято рішення про відмову у її задоволенні, у зв`язку із відсутність необхідного страхового стажу.

З діями Управління позивачка не погоджується, вважає, що до її страхового стажу безпідставно незараховано усі періоди трудової діяльності та період декретної відпустки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21.05.2025 від представника Управління надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що у позивачки недостатньо страхового стажу для призначення пенсії. Наголошує, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.02.1990 та додатково поданих документів зараховано всі періоди роботи. Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу форма ОК-5 періоди роботи з 01.01.2004 по 31.01.2006 та з 01.03.2006 по 30.09.2006 зараховано повністю. У той час, період догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку не враховано до страхового стажу у зв`язку з невідповідністю прізвища матері паспортним даним. Крім того, період трудової діяльності з 01.01.2002 по 31.12.2003 не містить відомостей про сплачені страхові внески. Встановлені факти, на думку відповідача 2, підтверджують відсутність підстав для зарахування даного періоду роботи до страхового стажу позивачки.

03.06.2025 від відповідача 1 надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки за поданими позивачкою документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку наявного страхового стажу позивачки не достатньо для призначення їй пенсії за віком. Крім того зазначає, що період роботи в колгоспі з 01.01.1988 по 31.12.1988 не можливо врахувати в повному обсязі (рік) згідно з запису у трудовій книжці на сторінці 19, оскільки у такому записі відсутня підстава внесення запису, а саме найменування документа на підставі якого такий здійснено. У той час, згідно з довідкою про роботу в колгоспі ім. Ленінського Комсомолу від 22.10.2020 № 789 та № 790 неможливо зарахувати до страхового стажу період з 1983 по 1988 роки, оскільки наявні розбіжності щодо встановленого мінімуму вихододнів та відпрацьованого часу в вищезазначеному періоді роботи. Одночасно зазначає, що в довідці про перейменування від 13.08.2021 №474-В відсутня інформація про правонаступництво та перейменування СФГ "Вербівське" в СВК "Вербівка".

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 13.09.2024 звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

За результатами розгляду заяви відповідачем 2 за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 64 від 20.09.2025, яким відмовлено у її задоволенні у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. За наданими документами позивачці зараховано страховий стаж у розмірі 20 років 3 місяці 3 дні, про що свідчить відповідний розрахунок станом на 20.09.2024.

Позивачка не погоджується із такими діями Управління та вважає, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують необхідний її страховий стаж, а будь-яку відповідальність за дії уповноважених осіб роботодавця щодо вчинення записів із неточностями чи сплатою страхових внесків нести не може.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV передбачає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Закон № 1058-IV відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (ч.1 ст.5 Закону № 1058-IV).

Статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Згідно з частинами 1, 3 статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу зараховується до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Положеннями ст.56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи;

є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;

з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону № 1788-XII.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі також - Порядок № 22-1, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1.1 Порядку № 22-1 передбачено, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії, зокрема: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Як свідчить зміст оскаржуваного рішення відповідачем 2 до страхового стажу позивачки не зараховано періоди її трудової діяльності згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 :

- з 01.01.1988 по 31.12.1988 в колгоспі ім.Ленінського Коммомолу с.Вербівка на посаді доярки, так як відсутня підстава внесення запису (посилання на відповідний документ);

- з 01.01.2002 по 31.12.2003 в КСП "Вербівське" на різних с/г роботах та з 01.01.2004 по 31.01.2006 в СФГ "Вербівське", оскільки відсутня інформація про правонаступництво та перейменування СФГ "Вербівське" на СКВ "Вербівка";

- з 01.03.2006 по 30.09.2006 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Ружин - Агро", у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату страхових внесків.

Крім того, до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.01.1987 по 31.12.1987 з підстав розбіжностей відомостей матері дитини паспортним даним позивачки.

Розглядаючи спірні відносини у правовій площині, суд зважає на наступне.

Відповідно до розрахунку стажу станом на 20.09.2024 сформованого Пенсійним фондом України, страховий стаж позивачки становить 20 років 03 місяці 3 дні.

Щодо незарахування позивачці до її страхового стажу періоду роботи з 01.01.1988 по 31.12.1988 у колгоспі ім.Ленінського Комсомолу с.Вербівка слід врахувати наступне.

Першочергово суд звертає увагу, що вказаний період роботи Управлінням зараховано позивачці частково зокрема з 01.01.1988 по 04.07.1988.

Однак, у матеріалах справи відсутні відомості про включення до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в колгоспі ім.Ленінського Комсомолу с.Вербівка з 05.07.1988 по 31.12.1988.

Положення ст.56 Закон № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також необхідно вказати на встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, виходячи з наведеного, можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

У той час, матеріали справи містять трудову книжка НОМЕР_1 від 16.02.1990, за записом № 1 якої позивачка, відповідно до протоколу № 2 від 31.01.1983 прийнята на роботу в члени колгоспу ім.Ленінського комсомолу с.Вербівка.

Крім того, матеріали справи містять архівну довідку № 789 від 22.10.2020 видану Комунальною установою "Трудовий архів Ружинського району" на підставі ф. 34, опис 2, справа 6. арк. 12. Згадана довідка містить кількість встановлених та вироблених трудоднів ОСОБА_1 та перевірена уповноваженими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про що складено акт № 0600-1003-1/3620 від 22.07.2024, який наявний в матеріалах справи. За результатами перевірки даних, які зазначені у довідках №№ 789 та 790 (факт роботи) розбіжностей з даними первинних документів не встановлено.

Вказані записи вчинені у трудовій книжці засвідчені головою колгоспу та головним бухгалтером та скріплені печатками.

Щодо незарахування періоду роботи з 01.01.2002 по 31.12.2003 в КСП "Вербівське" на різних с/г роботах та з 01.01.2004 по 31.01.2006 в СФГ "Вербівське", у зв`язку із відсутністю інформації про правонаступництво та перейменування СФГ "Вербівське" на СКВ "Вербівка".

З 13.12.1992 позивачка розрахована з членів колгоспу ім.Ленінського комсомолу с.Вербівка у зв`язку із реорганізацією господарства в КСП "Вербівське", відповідно до протоколу № 3 від 13.12.1992. У той час, на підставі протоколу № 3 від 13.12.1992 позивачка прийнята в члени КСП "Вербівське" на роботу доярки (запис № 2-3).

Відповідно до запису № 4 ОСОБА_1 на підставі протоколу № 5 від 28.07.2003 розрахована з членів КСП "Вербівське" у зв`язку із реорганізацією господарства в СВК "Вербівка". При цьому, відповідно до протоколу № 5 від 28.07.2003 прийнята в члени СВК "Вербівка" на різні с/г роботи (запис № 5), з якої розрахована з 28.02.2006 на підставі заяви за власним бажанням відповідно до ст.38 КзпП України (запис № 6). Вказані записи скріплені печатками підприємства.

Однак позивачці зараховано період її роботи КСП "Вербівське" частково: з 01.06.2002 по 30.06.2002, з 01.07.2002 по 30.07.2002, з 01.08.2002 по 24.08.2002, з 01.09.2002 по 03.09.2002, з 01.10.2002 по 03.10.2002, з 01.01.2003 по 31.12.2003, з 04.01.2004 по 31.01.2004, 02.02.2004 по 29.02.2004, з 18.03.2004 по 31.03.2004, з 17.04.2004 по 30.04.2004, з 04.05.2004 по 31.05.2004, з 01.06.2004 по 30.06.2004, з 04.07.2004 по 27.07.2004; а у СВК "Вербівка": з 28.07.2004 по 31.07.2004, з 04.08.2004 по 31.08.2004, з 03.09.2004 по 30.09.2004, з 04.10.2004 по 31.10.2004, з 03.11.2004 по 30.11.2004, з 01.12.2004 по 02.12.2004, з 03.12.2004 по 31.01.2006 (лише 7 місяців 16 днів).

Решту періоду трудової діяльності у колгоспі позивачці не зараховано та належне обґрунтування таких дій Пенсійним органом не наведено, а при дослідженні матеріалів справи не встановлено та їх правомірність не підтверджена.

Разом з тим, архівна довідка № 789 від 22.10.2020 видана Комунальною установою "Трудовий архів Ружинського району" на підставі ф. 34, опис 2, справа 6. арк. 12 містить кількість встановлених та вироблених трудоднів ОСОБА_1 , що не оспорюється відповідачами.

За змістом архівної довідки № 474-Р від 13.08.2021 встановлено, що відповідно до розпорядження представника Президента України в Ружинському районі № 296 від 13.12.1992 проведено державну перереєстрацію Вербівського колективного сільськогосподарського підприємства, утвореного на базі колгоспу ім.Ленінського Комсомолу та є правонаступником бувшого колгоспу м.Ленінського Комсомолу. Розпорядженням голови Ружинської районної державної адміністрації № 132 від 16.03.2000 проведено державну реєстрацію селянською/ фермерського/ господарства "Вербівське", розташованого в с.Вербівка. СФГ є правонаступником реформованого КСП "Вербівське". Така довідка сформована на підставі ф.254,оп. 1 .од.зб.2, арк.4, од. зб. 118. арк. 582,587.

Також на підтвердження трудового стажу у колгоспі позивачка до матеріалів справи долучила копію книги обліку трудової діяльності та заробітної плати позивачки, згідно з якою вона працювала за вищевказаними посадами та отримувала заробітну плату.

З огляду на викладене дії відповідача 2 щодо незарахування позивачці періоду діяльності у колгоспі ім.Ленінського комсомолу з 05.07.1988 по 31.12.1988; в КСП "Вербівське" з 01.01.2002 по 31.05.2002, з 25.08.2002 по 31.08.2002, з 04.09.2002 по 30.09.2002, з 04.10.2002 по 31.12.2002; в СВК "Вербівка" з 01.01.2004 по 03.01.2004, 01.02.2004, 01.03.2004 по 17.03.2004, з 01.04.2004 по 16.04.2004, 01.05.2004 по 03.05.2004, 01.06.2004 по 02.06.2004, 01.07.2004 по 03.07.2004, 01.08.2004 по 03.08.2004, з 01.09.2004 по 02.09.2004, 01.10.2004 по 03.10.2004, 01.11.2024 по 02.11.2004, 01.12.2004 по 02.12.2004, з 03.12.2004 по 31.01.2006 (у повному обсязі), до її страхового стажу є протиправними.

Щодо незарахування періоду трудової діяльності в Товариство з обмеженою відповідальністю "Ружин-Агро" (ТОВ "Ружин-Агро") з 01.03.2006 по 30.09.2006, у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату страхових внесків слід врахувати наступне.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове соціальне страхування (у тому числі збору на обов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття) визначає "Про збір на обов`язкове соціальне страхування" від 26.06.1997 №402/97-ВР (далі - Закон № 402/97-ВР, чинний на момент трудової діяльності позивача на посаді помічника нотаріуса).

Статтею 1 Закону № 402/97-ВР встановлено, що платниками збору на обов`язкове соціальне страхування (у тому числі збору на обов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття) є: 1) суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; 2) філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у пункті 1 цієї статті, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади; 3) фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, приватні нотаріуси; 4) фізичні особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), та фізичні особи, які виконують роботи (послуги) згідно з цивільно-правовими договорами, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок тощо.

Статтями 2-3 Закону № 402/97-ВР, передбачено, що об`єктом оподаткування є: 1) для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян).

До цих витрат не відносяться витрати на оплату виконаних робіт (послуг) згідно з цивільно-правовими договорами, виплату доходів у вигляді дивідендів, процентів тощо, а також інші витрати, які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Збір на обов`язкове соціальне страхування, крім збору на обов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття, платники збору сплачують на рахунок Фонду соціального страхування України. Нагляд за його фінансовою діяльністю здійснює наглядова рада Фонду соціального страхування України. Положення про Фонд соціального страхування України, наглядову раду та її склад затверджуються Кабінетом Міністрів України за погодженням з профспілковими об`єднаннями України. Кошти обов`язкового соціального страхування на випадок безробіття зараховуються на окремий рахунок Державного бюджету України.

При цьому, принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні визначають Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 № 16/98-ВР (далі - Основи)

Частиною 1 Основ визначено, що Загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню підлягають: 1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту): а) на підприємствах, в організаціях, установах незалежно від їх форм власності та господарювання; б) у фізичних осіб (пункт 2 частини 1 статті 7 Основ).

Роботодавцем відповідно до цих Основ вважається: власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і фізичні особи, які використовують найману працю (п.1 ч.1 ст.10 Основ).

Страхові фонди є органами, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, провадять збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечують фінансування виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші функції згідно з затвердженими статутами ( ч.1 ст.14 Основ).

Роботодавці несуть відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим особам або страховикам внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків із загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до законодавства (ч.1 ст.29 Основ).

Виходячи зі змісту наведених норм, суд дійшов висновку, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Таким чином, наглядова рада Фонду соціального страхування України у період трудової діяльності на посаді помічника нотаріуса була органом, який уповноважений здійснювати контроль сплати страхових внесків.

При цьому, особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

Як свідчать матеріали справи, підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності в ТОВ "Ружин-Агро" з 01.03.2006 по 30.09.2006 слугував факт відсутності в установленому порядку відомостей про сплату до бюджету страхових внесків.

У той час, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій.

Крім того, механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відомості про те, що орган Пенсійного фонду у вказаний період вживав заходів на усунення порушень стосовно несплати страхових внесків за спірний період, в матеріалах справи відсутні. Це свідчить про відсутність контролю з боку уповноваженого органу, який в силу своїх повноважень був зобов`язаний вжити відповідних заходів щодо усунення порушень з боку роботодавця.

Враховуючи викладене, позивачка не може бути позбавлена права на отримання соціальних гарантій внаслідок того, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів.

Такий правовий висновок сформовано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16.01.2023 у справі №823/1764/17.

Також при вирішенні вказаного спору, суд керується тим, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 , та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 ).

Щодо незарахування періоду декретної відпустки у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 20.01.1987 по 31.12.1987, суд вважає за необхідне вказати наступне.

До стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Пунктом 11 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:

- свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);

- документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:

виписка з трудової книжки;

відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;

інформація із системи персоніфікованого обліку.

Як свідчить зміст оскаржуваного рішення у свідоцтві про народження дитини ( ОСОБА_2 ) відомості про матір дитини містять розбіжності із паспортними даними позивачки, що стало підставою для незарахування декретної відпустки позивачки до її страхового стажу для призначення пенсії. Зокрема у свідоцтві про народження дитини вказані відомості про матір (прізвище ОСОБА_3 ) не відповідають паспортним даним позивачки (прізвище ОСОБА_3 ).

Натомість, період перебування позивачки у декретній відпустці підтверджується:

- довідкою № 12-04/10/29 від 18.03.2025 Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області;

- книгою обліку трудової діяльності та заробітної плати позивачки, копія якої видано Ружинським трудовим архівом (містить відомості про перебування позивачки у 1987 році у декретній відпустці);

- архівною довідкою № 789 від 22.10.2020, яка сформована Комунальною установою Трудовим архівом Ружинського району Житомирської області (містить відомості про перебування позивачки у 1987 році у декретній відпустці).

З огляду на викладене, доводи відповідачів щодо невідповідності зазначеної інформації та розбіжності спростовані матеріалами справи.

Суд вважає, що наявна в матеріалах справи трудова книжка містить необхідну інформацію (запис про прийняття та звільнення з посади з посиланням на відповідні рішення правління колгоспу та протоколи засідань), яка підтверджує трудову діяльність позивача у спірний період.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував позивачці до страхового стажу спірні періоди її трудової діяльності.

Щодо зобов`язальних дій стосовно Пенсійного органу, суд враховує наступне.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, у даному випадку є відповідач 2.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту Рекомендації N R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Позовна вимога зобов`язати відповідача 2 призначити пенсію позивачці є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Однак, частиною першою ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція у спорі, що розглядається, викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 по справі № 21-1465а15 та від 20.02.2016 по справі № 804/14800/14.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч.4 ст. 245 КАС України).

У зв`язку з наведеним, враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача у повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги з доданими документами та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відтак, відповідно статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул.Січових Стрільців, 15, м.Івано-Франківськ, 76018, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О Ольжича, 7 м.Житомир, 10003, ) про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 64 від 20.09.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву від 13.09.2024 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, зарахувати до її страхового стажу період роботи: в колгоспі ім.Ленінського комсомолу з 05.07.1988 по 31.12.1988; в КСП "Вербівське" з 01.01.2002 по 31.05.2002, з 25.08.2002 по 31.08.2002, з 04.09.2002 по 30.09.2002, з 04.10.2002 по 31.12.2002; в СВК "Вербівка" з 01.01.2004 по 03.01.2004, 01.02.2004, 01.03.2004 по 17.03.2004, з 01.04.2004 по 16.04.2004, 01.05.2004 по 03.05.2004, 01.06.2004 по 02.06.2004, 01.07.2004 по 03.07.2004, 01.08.2004 по 03.08.2004, з 01.09.2004 по 02.09.2004, 01.10.2004 по 03.10.2004, 01.11.2024 по 02.11.2004, 01.12.2004 по 02.12.2004, з 03.12.2004 по 31.01.2006 (у повному обсязі); в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Ружин-Агро" з 01.03.2006 по 30.09.2006, а також період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 20.01.1987 по 31.12.1987 враховуючи висновки суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 20 січня 2026 р.

20.01.26