Справа № 826/5637/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5637/18 Суддя (судді) першої інстанції: Гнап Д.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати рішення № 326/26-52-13-02-38 від 21 лютого 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неправомірно прийнято рішення про виключення з реєстру платників податків єдиного податку позивача, оскільки невірно оцінено господарську діяльність позивача та невраховано її специфіки, а також внаслідок неправильно застосовано норми законодавства України.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року позов задоволено повністю.

Суд першої інстанції керувався тим, що встановлення порушення, визначеного в абзаці п`ятому підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, не є достатньою і законною підставою для анулювання статусу платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, за рішенням контролюючого органу. При цьому, безпідставними є посилання відповідача на те, що позивачем здійснювалась ліцензійна діяльність, що не відповідає вимогам п.п.291.5.1 п.291.5 ст. 291 Податкового кодексу України, оскільки відповідачем не проводились перевірки позивача щодо його діяльності, жодних доказів на підтвердження діяльності, що підлягає ліцензуванню, на які посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, останнім не надано. З огляду на встановлені у справі обставини, відповідачем безпідставно виключено позивача з реєстру платників єдиного податку, а відтак рішення відповідача від 21.02.2017 року №326/26-52-13-02-38 є протиправним та підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.07.2025 у справі №826/5637/18 та відмовити в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апелянт наголошує на тому, що судом неправильно застосовані норми матеріального права; не з`ясовані всі обставини справи, в результаті чого винесено рішення із порушенням норм процесуального права; при винесенні рішення судом були порушені норми ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим; судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам наданим контролюючим органом; суд першої інстанції підійшов до розгляду справи однобоко, повністю відкинувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві та не з`ясував всіх обставин справи. Зазначене, на думку Головного управління ДПС у м. Києві, є порушенням основних принципів адміністративного судочинства, а саме принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що передбачені ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головне управління ДПС у м. Києві вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд задовольняючи позовну заяву, не вірно трактує пряму норму Податкового кодексу України, при цьому порушує норми чинного законодавства у сфері обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи та виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу. Так, відповідний судовий захист є протиправним, та таким, що порушує порядок прийняття рішень про виключення з Реєстру платників єдиного податку в цілому. Зазначає про те, що прийняття рішення про виключення платника податків реєстру платників єдиного податку є виключним повноваженням податкових органів, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про умови та порядок прийняття таких рішень у спосіб, що непередбачений законом.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2025 та від 22.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження.

19.08.2025 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був фізичною особою-підприємцем та перебував на податковому обліку в органах державної податкової служби з 10.07.2002.

Рішенням Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві №326/26-52-13-02-38 від 21.02.2017 року про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку.

Підставою для виключення слугувала реєстрація видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування або невідповідність вимогам організаційно- правових форм господарювання (абз.5 пп.298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України), що встановлено актом про результати документальної позапланової перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №10669/26-52-13-06/ НОМЕР_1 від 21.11.2016 року, прийнятим Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно висновку акту перевірки, позивач порушив умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: п.291.4, п.291.5 ст.291, п.293.4 ст.293, п.п.298.2.3 п.298.2 си.298 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами і доповненнями, п.7 ст.42 Закону України «Про телекомунікації» №1280-IV від 18.11.2003 року, п.10 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» за №1775-ІІІ від 01.06.2000 року із змінами і доповненнями, п.8 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року №222- VIII із змінами і доповненнями, внаслідок чого 01.01.2016 року повинен був перейти на загальну систему оподаткування.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності органів державної податкової служби є Податковий кодекс України.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються нормами глави І розділу ХІV Податкового кодексу України "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності".

Статтею 291 Податкового кодексу України встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (п.291.2).

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п.291.3).

Не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп, за вимогами пп. 291.5.1 п. 291.5, суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють, зокрема, діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності) та зв`язку (крім діяльності, що не підлягає ліцензуванню).

У межах спірних правовідносин підставою для прийняття оскаржуваного рішення про виключення з реєстру платників податків єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слугувало порушення останнім абз. 5 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, яким передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Пунктом 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

- подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

- припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

- у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Згідно Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №113 від 07.02.2013 року «Про відновлення чинності національного класифікатора України ДК 009:2005 «Класифікація видів економічної діяльності», відповідно до Закону України "Про стандартизацію" та з метою забезпечення запровадження національного класифікатора України ДК 009:2010 "Класифікація видів економічної діяльності" зобов`язано відновити чинність національного класифікатора України ДК 009:2005 "Класифікація видів економічної діяльності" на період до 31.12.2013 р.

Положеннями розділу І Національного класифікатора України "Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010", затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 рок № 457, передбачено, що класифікація видів економічної діяльності (КВЕД 2010) є статистичним інструментом для впорядкування економічної інформації. Водночас Класифікація є механізмом спільної мови, що має використання в багатьох інших, нестатистичних сферах (соціальному та податковому регулюванні, ліцензуванні, системі тарифів тощо).

У акті спірної перевірки податковий орган вказав, що у зв`язку з порушенням позивачем вищезазначених норм законодавства, а саме норм, що регулюють здійснення господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, останнім неправомірно застосовувалась спрощена система оподаткування.

Судом встановлено, що позивач за період здійснення своєї господарської діяльності, відповідно до КВЕД 77.39, надавав в оренду електронне обладнання. Для здійснення цієї господарської діяльності позивач орендував цифрову мережу відповідно до укладених договорів з власниками цифрової мережі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності:

- діяльність у сфері телекомунікацій з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про телекомунікації", надання послуг у галузі криптографічного захисту інформації (крім послуг електронного цифрового підпису) та технічного захисту інформації, за переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 та ч. 7 ст. 42 Закону України "Про телекомунікації", діяльність у сфері телекомунікацій здійснюється за умови включення до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, а у визначених законом випадках також за наявності відповідних ліцензій та/або дозволів.

Ліцензуванню підлягають такі види діяльності у сфері телекомунікацій: 1) надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку: місцевого; міжміського; міжнародного; 2) надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку: місцевого; міжміського; міжнародного; 3) надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку; 4) надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Отже, ч. 7 ст. 42 Закону України "Про телекомунікації" визначений вичерпний перелік видів діяльності у сфері телекомунікацій, які підлягають ліцензуванню.

Згідно статті 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" надання в оренду електронного обладнання, у тому числі і телекомунікаційного, не входить до переліку видів господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Оскільки вид діяльності з надання послуг доступу до Інтернету та/або з технічного обслуговування та експлуатації власних телекомунаційних мереж, мереж ефірного теле- та радіомовлення, проводового радіомовлення, телемереж не входить до переліку видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначеному частиною сьомою статті 42 Закону України "Про телекомунікації", необхідність отримання ліцензії на вказаний вид діяльності відсутня (аналогічна позиція викладена у листі-роз`ясненні Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації http://nkrzi.gov.ua/index.php? r=site/index&pg=61&language=uk ).

Відповідно до частини восьмої пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, не можуть бути платниками єдиного податку суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності) та зв`язку (крім діяльності, що не підлягає ліцензуванню).

Таким чином судом встановлено, що позивач не здійснював діяльність з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, оскільки орендована позивачем цифрова мережа обслуговувалась іншим суб`єктом підприємницької діяльності, а саме - ТОВ "Контент Делівері Нетворк", який має відповідні ліцензії для здійснення такої діяльності.

Суд також враховує, що зазначення в Єдиному державному реєстрі певних видів діяльності юридичної особи не означає, що така особа фактично їх здійснює, а сам по собі факт включення до ЄДР КВЕД, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, не є підставою для виключення суб`єкта господарювання з реєстру платників єдиного податку, адже абзац п`ятий підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України чітко передбачає, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання.

Таким чином, встановлення порушення, визначеного в абзаці п`ятому підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, не є достатньою і законною підставою для анулювання статусу платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, за рішенням контролюючого органу.

При цьому, жодних доказів на підтвердження діяльності, що підлягає ліцензуванню, на які посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, останнім не надано.

З огляду на встановлені у справі обставини, податковим органом безпідставно виключено фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, а відтак рішення від 21 лютого 2017 року №326/26-52-13-02-38 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан