Справа № 560/13073/25
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

20 січня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. Визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у врахуванні при обрахунку та виплаті грошового забезпечення за 2021 рік прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого в розмірі 2102 грн, що відповідає прожитковому мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

2. Визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у врахуванні при обрахунку та виплаті грошового забезпечення за 2022 рік прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого в розмірі 2102 грн, що відповідає прожитковому мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

3. Визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у врахуванні при обрахунку та виплаті грошового забезпечення за 2023 рік прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого в розмірі 2102 грн, що відповідає прожитковому мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

4. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у неврахуванні при обчисленні щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань, таємність, надбавки за кваліфікацію, премії) за 2021 рік посадового окладу в розмірі 3405 грн, та починаючи з квітня 2021 року 3520 грн та окладу за військове звання в розмірі 680 грн, та з квітня 2021 року - 770 грн, обрахованого з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року.

5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у неврахуванні при обчисленні щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань, таємність, надбавки за кваліфікацію, премії) за 2022 рік посадового окладу в розмірі 3850 грн та окладу за військове звання в розмірі 850 грн обрахованого з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року.

6. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у неврахуванні при обчисленні щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань, таємність, надбавки за кваліфікацію, премії) за 2023 рік посадового окладу в розмірі 4160 грн та окладу за військове звання в розмірі 920 грн обрахованого з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року.

7. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення за 2021 рік, а саме посадового окладу в розмірі 3405 грн, та починаючи з квітня 2021 року 3520 грн та окладу за військове звання в розмірі 680 грн та з квітня 2021 року - 770 грн. (обрахованих з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року), та всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань, таємність, надбавки за кваліфікацію, премії) виходячи з розміру посадового окладу в розмірі 3405 грн та починаючи з квітня 2021 року 3520 грн та окладу за військове звання в розмірі 680 грн та з квітня 2021 року - 770 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.

8. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення за 2022 рік, а саме посадового окладу застосувавши 3850 грн та окладу за військове звання застосувавши 850 грн (обрахованих з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року), та всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань, таємність, надбавки за кваліфікацію, премії) виходячи з розміру посадового окладу 3850 грн та окладу за військове звання 850 грн з урахуванням раніше виплачених сум.

9. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення за 2023 рік, а саме посадового окладу застосувавши 4160 грн. та окладу за військове звання застосувавши 920 грн. (обрахованих з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року), та всіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань, таємність, надбавки за кваліфікацію, премії) виходячи з розміру посадового окладу 4160 грн та окладу за військове звання 920 грн урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Рішенням від 31.10.2024 у справі №560/11370/24 Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 12.05.2023 грошове забезпечення, а також всі інші належні за цей період додаткові види грошового забезпечення (грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, компенсацію за невикористані дні відпусток одноразову грошову допомогу при звільненні, тощо), з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 та на 01.01.2023, з урахуванням виплачених сум.

Із матеріалів справи слідує, що спірні правовідносини між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 виникли у зв`язку з неналежним обрахунком грошового забезпечення, виплаченого на виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №560/11370/24.

Водночас, розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України врегульовані окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, який його ухвалив. Способи судового контролю за виконанням судового рішення встановлені нормами статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення у бажаний для позивача спосіб.

За змістом пунктів 40, 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 Європейський суд з прав людини зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні (пункт 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11.12.2008 у справі "Антонюк проти України").

Пунктом 54 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень встановлено, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу.

Зважаючи на викладене, обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, тому, в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право позивачки у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивачки стосовно неправильного виконання окремого судового рішення у іншій справі суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду у певний спосіб шляхом ухвалення нового судового рішення.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі неналежного виконання судового рішення, позивачка має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України. Неправильне виконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Тому вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 20.02.2019 (справа №806/2143/15), від 03.04.2019 (справа №820/4261/18).

Також до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 01.08.2025 у справі №200/5481/24 під час розгляду аналогічного спору.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки предмет позову у справі №560/11370/24 та №560/13073/25 є ідентичним та покликаний вирішити один і той же спір щодо правильності розрахунку грошового забезпечення позивачки за період з 29.01.2020 по 12.05.2023, тому провадження у цій справі належить закрити.

Керуючись статтями 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя О.Л. Польовий