Справа № 420/42913/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 січня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 78172168 від 19.11.2025 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

Ухвалою судді від 05.01.2026 позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам КАС України.

Так, позивач звернувся до суду із даним позовом засобами системи «Електронний суд» 29.12.2025 щодо оскарження постанови державного виконавця від 19.11.2025.

Таким чином, позивачем суттєво пропущено спеціальний десятиденний строк на оскарження постанови від 19.11.2025.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на ухвалу судді Хом`якової Вікторії від 19.12.2025 № 420/41088/25 про повернення адміністративного позову, так як відповідний позов було подано до ООАС 10.12.2025, тобто також із пропуском десятиденного строку на звернення до суду, який сплинув 05.12.2025 (через десять днів після отримання 25.11.2025 спірної постанови).

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, позивачу необхідно подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин пропуску такого строку та наданням відповідних доказів.

Крім того, в порушення вимог ч. 1 ст. 161 КАС України, до адміністративного позову не додано документу про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Також позивачу необхідно було уточнити коло учасників процесу, оскільки судовий розсуд може вплинути на права та інтереси стягувача у виконавчому провадженні № 78172168, у зв`язку із чим ОСОБА_1 належить залучити в якості третьої особи.

Також в порушення вимог п. 3 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовні заяві не вказано ціну адміністративного позову, а в порушення вимог ч. 1 ст. 287 КАС України не зазначено ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження 78172168.

15.01.2025 на виконання вищезазначеної ухвали представником позивача до суду надано заяву, в якій останній просить суд звільнити або відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору та/або зменшити розмір ІНФОРМАЦІЯ_2 сплату судового збору.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи військовою установою, не має власних доходів і здійснює видатки лише в межах бюджетних асигнувань, затверджених Міністерством оборони України. З метою забезпечення сплати судового збору тимчасово виконуючий обов`язки помічника начальника відділу з правової роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 капітаном Олексієм МАЛЬКО 25.12.2025 підготовлено рапорт про необхідність сплати судового збору у сумі 2422,40 грн у термін до 04.01.2026 р. із зазначенням реквізитів для перерахування та проханням доручити фінансово-економічній службі здійснити оплату (долучався до заяви про неможливість наданню доказу та міститься в матеріалах справи). Витяг із заявки на асигнування бюджетних коштів від 16.12.2025 підтверджує, що потребу в коштах для сплати судового збору по оскарженню постанови по ВП № 78172433 включено до заявки та направлено до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України. 05.01.2026 позивачем подано заяву про неможливість надати доказ сплати судового збору у визначений Ухвалою від 29.12.2025 термін.

Оцінюючи доводи та пояснення позивача, наведені у клопотанні, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

При цьому, процесуальна норма частини 2 статті 132 КАС України є бланкетною та в частині визначення розміру судового збору, порядку його сплати, повернення і звільнення від сплати відсилає до Закону України "Про судовий збір".

Закон України "Про судовий збір" є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, а отже, саме правові приписи, закріплені в наведеному Законі, підлягають застосуванню під час вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом України "Про судовий збір" (стаття 2 цього Закону).

Стаття 8 Закону України "Про судовий збір" врегульовує питання щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Також положеннями частини 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, суд наділений повноваженнями зменшити тягар судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а саме його повноваженням як формою суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин.

До того ж стосовно сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення судових витрат, яких зазнає сторона.

Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити розмір судових витрат стосовно сплати судового збору, якого зазнає сторона. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Закон України "Про судовий збір" не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку Суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас за змістом пункту 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" документи про майновий стан мають містить інформацію, на підставі якої суд може встановити відсоткове співвідношення розміру судового збору до річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 року у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява № 73547/01).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію ("Шишков проти Росії", № 26746/05, п. 111). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (Kreuz v. Poland, № 28249/95, п. 60); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи ("FC Mretebi v. Georgia", № 38736/04, п. 47).

З наведеного слідує, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати; обов`язок сплатити судові збори, встановлені відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Позивач є юридичною особою публічного права, а положення частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не передбачають можливості застосування пільг щодо сплати судового збору до таких суб`єктів лише з огляду на їх фінансування з державного бюджету. Сам факт здійснення видатків у межах бюджетних асигнувань та відсутність власних доходів не є безумовною підставою для звільнення або відстрочення сплати судового збору.

Подані позивачем матеріали, зокрема рапорт, витяг із заявки на асигнування та заява про неможливість подання доказу сплати судового збору у встановлений строк, не підтверджують фактичної відсутності можливості сплатити судовий збір, а лише відображають особливості та тривалість внутрішньої бюджетної процедури погодження відповідних витрат. Такі обставини мають організаційний характер, залежать від внутрішнього порядку фінансування позивача і не можуть бути враховані судом як підстава для звільнення від виконання процесуального обов`язку щодо сплати судового збору.

За таких обставин суд вважає, що обов`язок сплатити судовий збір не є непропорційним втручанням у право позивача на доступ до правосуддя, а тому клопотання про звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Отже, позивачу необхідно надати до суду доказ оплати судового збору в сумі 2422,40 грн.

Поряд із тим, позивачем не усунено інші недоліки, які зазначені в ухвалі судді від 05.01.2026.

Згідно з ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 119 КАС України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

На підставі викладеного та з метою виконання завдань адміністративного судочинства, в силу ст. 121 КАС України, суд вважає за необхідне встановити позивачу новий строк для усунення недоліків адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 118, 119, 121 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільненні / відстрочення / розстрочення сплати судового збору відмовити.

Встановити ІНФОРМАЦІЯ_1 новий строк на усунення недоліків позовної заяви - десять днів після отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Завальнюк

продовж. без руху