Справа № 640/1753/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1753/20 Суддя (судді) першої інстанції: Озерянська Світлана Іванівна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дім торгівельного обладнання" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві та просить:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.10.2019 №; від 25.10.2019 №2; від 10.01.2020 №2.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства, є помилковими та безпідставними, порушують права та інтереси платника податків, а тому є підстави для визнання їх протиправними та скасування.

30.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» надіслало до суду доповнення до позовної заяви, у яких зазначено, що 21.12.2020 засобами поштового зв`язку на адресу позивача надійшло податкове повідомлення-рішення від 10.12.2020 року №2 на підставі акту перевірки від 26.09.2019 № 50/26-15- 05-02-05/39224279, яким застосовано штрафні санкції у сумі 1700 грн за відсутність реєстрації протягом граничних строків податкових накладних на суму ПДВ 323 406 грн. У зв`язку з зазначеним просив суд скасувати разом з заявленими в позовній заяві податкове повідомлення-рішення від 10.12.2020 року №2.

06.01.2021 Головне управління ДПС у м. Києві надіслало до суду клопотання, у якому зазначено, що ним складено нове податкове повідомлення-рішення від 10.12.2020 року №2 форми «ПС» на суму 1700 грн. Враховуючи вищевикладене, попереднє податкове повідомлення-рішення від 25.10.2019 року №2290502 на суму 161 703 грн, яке оскаржується позивачем вважається скасованим (відкликаним).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 24.10.2019 року № суд першої інстанції керувався тим, що при виплаті компанії «P&O Ferrymasters» (Сполученого Королівства Великобританії) доходу джерелом походження з України, ТОВ «Дім торгівельного обладнання» повинно було утримати та сплатити до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб за ставкою 15%. У перевіряємому періоді, позивачем податок на доходи нерезидента не утримувало та до бюджету не сплачувався. Таким чином, ТОВ «Дім торгівельного обладнання» на порушення підпункту 141.4.4 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України не утримало та не сплатило податок з доходу нерезидента за 2018 рік у сумі 14 833 грн. ТОВ «Дім торгівельного обладнання» не подано звіт ПН до Декларацій з податку на прибуток за 2018 рік та не задекларовано суму виплаченого доходу та утриманого податку нерезиденту.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.01.2020 року № 2 та від 25.10.2019 року № 2 суд вказав, що ТОВ «Дім торгівельного обладнання» в порушення пункту 189.1. статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України не нараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість (шляхом виписки податкової накладної на умовний продаж), а саме, оренди приміщення, яке для невиробничого використання в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, всього у сумі 323 406 грн, в тому числі за жовтень 2018 року на суму 323 406 грн. Крім того, в порушення пункту 201.8, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено відсутність реєстрації ТОВ «Дім торгівельного обладнання» податкових накладних за жовтень 2018 року на загальну суму ПДВ 323 406 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають чинному законодавству, а позовні вимоги ТОВ «Дім торгівельного обладнання» не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 07 серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» подало апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає про те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року у справі №640/1753/21 було прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки, які викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи. Оскаржуване рішення прийнято судом без повного та всебічного з`ясування обставин справи, чим порушено основні принципи адміністративного судочинства - верховенство права, законність, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Оскаржуване рішення є не законним та підлягає скасуванню.

Позивач вказує на те, що суд помилково визнав правомірною та об`єктивною позицію відповідача про те, що надані до перевірки первинні документи не встановлюють реальності використання позивачем - ТОВ «ДІМ ТОРГІВЕЛЬНОГО ОБЛАДНАННЯ» орендованого приміщення в господарській діяльності та відсутністю у позивача права на податковий кредит. Посилання в рішенні про розгляд скарги від 28.12.2019 № 15120/6/99-00- 08-05-01 на документи які підтверджують використання складських приміщень у власній господарській діяльності, є прямим доказом, що вони надавалися до перевірки та під час оскарження її висновків та результатів.

Також апелянт вважає, що реальність операції та інші сумніви контролюючий орган повинен перевірити на етапі реєстрації податкової накладної через наявний у нього механізм її відхилення та блокування. Відповідачем не надано жодного доказу чи висновку про порушення іншим платником податків - надавачем послуг вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат, його протиправної податкової поведінки. Відповідач не навів в акті перевірки докази для підтвердження того, що укладаючи спірний договір, учасники відносин діяли з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, якщо договір, укладений між платником і контрагентам, спрямований на виконання підприємницької діяльності та пов`язаний з рухом активів підприємства.

Таким чином апелянт висновує, що у його діях не має порушення п. 189.1. ст.189, п. 198.5 ст.198 ПК України, позиція відповідача, що підприємством не нараховане податкове зобов`язання з податку на додану вартість (шляхом виписки податкової накладної на умовний продаж), а саме, оренди приміщення, яке для невиробничого використання в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, є помилковою та не відповідає вимогам чинного законодавства; наявні у ТОВ "ДІМ ТОРГІВЕЛЬНОГО ОБЛАДНАННЯ" документи, якими були оформлені господарські відносини з ПП "ГУБНИЦЬКИЙ ЗАВОД БУДІВЕЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ", а також, документи, які підтверджують використання складу у господарській діяльності з огляду на чинне законодавство України, є юридично належними, допустимими і достатніми для підтвердження факту змін стану майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів позивача і, відповідно, реальності здійснених господарських операцій між ТОВ "ДІМ ТОРГІВЕЛЬНОГО ОБЛАДНАННЯ" та контрагентом ПП "ГУБНИЦЬКИЙ ЗАВОД БУДІВЕЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ".

Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 24.10.2019 № апелянт наголосив, що доходи компанії «P&O Ferrymasters», як резидента Сполученим Королівством Великобританія, отримані від позивача за послугу міжнародного перевезення, не підлягають оподаткуванню на території України.

Позивач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 24.10.2019 №, від 25.10.2019 №2, від 10.01.2020 №2, від 10.12.2020 №2.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року та від 29 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.

27 серпня 2025 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі № 640/1753/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін; справу слухати за участі представника ГУ ДПС у м. Києві.

10 вересня 2025 року позивач подав відповідь на відзив. Просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 24.10.2019 №, від 25.10.2019 №2, від 10.01.2020 №2, від 10.12.2020 №2; справу слухати за участі представника апелянта.

24 листопада 2025 року позив подав клопотання про розгляд справи за участі сторін.

Щодо клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з поданого клопотання позивача та відповідача, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Дослідивши клопотання сторін, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, колегія суддів дійшла висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до фактичних обставин справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом та перебувало на обліку у Головному управлінні ДПС у м. Києві, що підтверджується матеріалами справи.

Основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» є 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

З 30.08.2019 року по 19.09.2019 року Головним управлінням ДПС у м. Києві відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказу Головного управління ДФС у м.Києві від 30.07.2019 №10862, проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 2016 по 30.06.2019, валютного - за період 01.07.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 23.05.2014 по 30.06.2019 та іншого законодавства за відповідний період.

За результатами перевірки складено акт № 50/26-15-05-02/39224279 від 26.09.2019 року.

Не погоджуючись з викладеними в акті перевірки висновками, 10.10.2019 року позивачем було подано заперечення.

Листом Головного управління ДПС у м. Києві «Про розгляд заперечення» від 22.10.2019 року було повідомлено, що за результатами розгляду заперечення, висновки акта перевірки від 26.09.2019 року № 50/26-15-05-02/39224279 викладені в наступній редакції: п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV із змінами та доповненнями, п. 7, 11, 12, 13, 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 684 000 грн., в т.ч. за 2018 на суму 414 000 грн., 2 квартали 2019 на суму 270 000 гривень; п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1. ст. 189, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст.200, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 1 083 406 грн., в тому числі за: вересень 2018 - 50000 грн., жовтень 2018 - 513406 грн., грудень 2018 - 77481 грн., лютий 2019 - 142519 грн., квітень 2019 -300000 гривень.; п. 201.8, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, зі змінами і доповненнями, в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних (жовтень 2018) на загальну суму ПДВ 323406 гривень; пп. 141.4.4 п. 141.4 ст. 143 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, зі змінами та доповненнями, а саме, заниження податку з доходу нерезидента на загальну суму 14833 грн, у тому числі за 2018 рік у сумі 14833 гривні.; п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168, п. «а» пп. 170.9.1 пп. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170, п. «а» п. 171.2 ст. 171, п. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, зі змінами, в результаті чого занижено зобов`язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1763,98 гривні.; п. 168.1.1. п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп. 1.1 пп. 1.5 пп 1.6 п. 16і підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, зі змінами, в результаті чого занижено зобов`язання по сплаті до бюджету військового збору на загальну суму 120,54 гривень.

На підставі акту № 50/26-15-05-02/39224279 від 26.09.2019 року податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення: від 24.10.2019 року №, від 25.10.2019 року №№, , 2, 2, 2.

Позивач, не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, подав скаргу до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 28.12.2019 року скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у м. Києві від 25.10.2019 року №№, , 2, скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.10.2019 року №2 в частині донарахованого податку на додану варість внаслідок взаємовідносин з ТОВ «Антео» та штрафні санкції у відповідному розмірі, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення від 24.10.2019 року №, від 25.10.2019 року №2, 2 залишено без змін, а скаргу позивача частково задоволено.

Також на підставі акту перевірки та рішення про результати розгляду скарги від 28.12.2019 року податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення від 10.01.2020 року №2 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 404 258 грн., з якої, за податковими зобов`язаннями 323 406,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 80 852,00 грн.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленням-рішенням від 24.10.2019 №; від 25.10.2019 №2; від 10.01.2020 №2, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25 жовтня 2019 року №2 на суму 161 703 грн

Судова колегія враховує пояснення податкового органу про його скасування (відкликання) рішенням від 10.12.2020.

Вказані обставини залишені поза увагою судом першої інстанції попри те, що у клопотанні від 06.01.2021 представник відповідача наголошував на скасуванні оскаржуваного рішення.

Відповідних заперечень позивача щодо наведеного клопотання, матеріали справи не містять.

Пункт 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України дає визначення індивідуальному акту - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В той же час, у відповідності до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Обов`язковою ознакою дій/бездіяльності/рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер для останніх.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Наведене свідчить про те, що предмет спору у межах спірних правовідносин відсутній, що виключає можливість задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім торгівельного обладнання" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 25 жовтня 2019 року №2.

Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24 жовтня 2019 року № на суму 18 541,00 грн

ТОВ «Дім торгівельного обладнання» на підставі контракту від 24.10.2018 № 24/10-2018 з компанією «P&O Ferrymasters» (Сполученого Королівства Великобританії) здійснило за період, який перевірявся, виплату доходу нерезиденту джерелом походження з України в загальному розмірі 3 100, 00 євро (еквів. 98 886, 26 грн) за 2018 рік у вигляді компенсації третім особам витрат за надані послуги з транспортного перевезення.

Позивачем до перевірки надано довідку за 2018 рік від 30.10.2018 (апостіль від 13.11.2018 № АРО-1173955) про підтвердження статусу резидента Сполученого Королівства Великобританії «P&O Ferrymasters».

Довідка, видана уповноваженим органом у розумінні конвенції статті 4 Угоди між Урядом України і Сполученого Королівства Великобританії про уникнення подвійного оподаткування та запобігання ухиленню від сплати податків стосовно податків на доходи і майно та перекладена відповідно до чинного законодавства за 2018 рік.

Відповідно до пункту 1 статті 7 «Прибуток від комерційної діяльності» Конвенції між Урядом України і Сполученого Королівства Великобританії про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і на майно, яка підписана 10.02.1993 та набула чинності 11.08.1993, прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується податком тільки у цій Договірній Державі, якщо тільки підприємство не здійснює комерційної діяльності в другій Договірній Державі через розташоване там постійне представництво. Якщо підприємство здійснює комерційну діяльність як вказано вище, то його прибуток може оподатковуватися в другій Договірній Державі, але тільки в тій частині, яка відноситься до цього постійного представництва.

Згідно укладеного зовнішньоекономічного договору від 24.10.2018 р. № 24/10-2018 з компанією - нерезидентом "P&O Ferrymasters" (адреса нерезидента Wherstead Pakr Wherstead Ipswich Suffolk IP92WG United Kingdom VAT №GB145066380) на здійснення транспортного перевезення, компанія "P&O Ferrymasters" (перевізник) за плату і за рахунок ТОВ "ДІМ ТОРГІВЕЛЬНОГО ОБЛАДНАННЯ" (замовник) виконала визначені договором послуги, пов`язані з перевезенням вантажу.

Вантаж ТОВ "ДІМ ТОРГОВЕЛЬНОГО ОБЛАДНАННЯ" був доставлений транспортом іншої компанії - "IVGINTERTRANS" (Молдова), про що свідчить дані, зазначені у СМR серії CR № 008300.

Таким чином, компанія-перевізник - "P&O Ferrymasters" виконала перевезення не своїм транспортом, а залучила стороннього перевізника "IVGINTERTRANS" (Молдова) для виконання укладеного зовнішньоекономічного договору від 24.10.2018 р. № 24/10-2018.

Апелянт стверджує, що у даному випадку компанія "P&O Ferrymasters" виступила перевізником-експедитором, а виплачена їй компенсація за перевезення є її виручкою.

У ході проведеної перевірки відповідачем було надано письмовий запит від 19.09.2019 року № 1/26-15- 06-05-04 про надання пояснення щодо підтвердження бенефіціарного (фактичного) отримувача (власником) доходу відповідно до п. 103.2. ст. 103 Податкового кодексу України та щодо не утримання та не сплати до бюджету податку при виплаті компанії «P&O Ferrymasters» по договору перевезення.

У поясненнях ТОВ «Дім торгівельного обладнання» щодо порушення вимог п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України податку на прибуток іноземних юридичних осіб при виплаті компанії «P&O Ferrymasters» (Сполученого Королівства Великобританії) доходу джерелом походження з України за договором від 24.10.2018 № 24/10-2018 зазначено, що компанія «P&O Ferrymasters» (Сполученого Королівства Великобританії) виступила у якості експедитора та залучила третю сторону, а саме нерезидента «IVGINTERTRANS» (Молдова).

Суд першої інстанції виснував, що при виплаті компанії «P&O Ferrymasters» (Сполученого Королівства Великобританії) доходу джерелом походження з України, ТОВ «Дім торгівельного обладнання» повинно було утримати та сплатити до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб за ставкою 15%.

Наведені висновки судова колегія не погоджує, керуючись наступним.

Згідно з підпунктом «й» 141.4.1 пункту 141.4 статті 144 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України), доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цього пункту такими доходами є: інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв`язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

У акті спірної перевірки відповідач вказав про те, що відшкодування витрат на фрахтування транспортного засобу здійснюється не безпосередньо фрахтувальнику-нерезиденту, а експедитору, відтак така виплата не підпадає під дію положень міжнародних договорів для застосування звільнення від оподаткування або зменшеної ставки податку на прибуток.

Базова ставка фрахту - сума фрахту, включаючи витрати з навантаження, розвантаження, перевантаження та складування (схову) товарів, збільшена на суму витрат за рейс судна або іншого транспортного засобу, сплачуваних (відшкодовуваних) фрахтувальником згідно з укладеним договором фрахтування (підпункт 14.1.12 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно підпункту 14.1.260 пункту 14.1 статті 14 ПК України фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.

Відповідно до підпункту 141.4.4 пункту 141.4 статі 141 ПК України сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів.

За приписами підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими справляти податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, чи є він платником податку, а також суб`єктом спрощеного оподаткування.

Згідно пункту 103.9 статті 103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобов`язана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у строки та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування (пункт 103.10 статті 103 ПК України).

Отже, єдиною підставою для звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом відповідної (належної) довідки про підтвердження того факту, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір.

Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 №1955-IV (далі - Закон №1955-IV) урегульовані правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні, Закон спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення.

Згідно зі статтею 8 Закону №1955-IV експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування.

Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Експедитори за дорученням клієнтів, зокрема (стаття 8 Закону №1955-IV): забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення вантажів; здійснюють роботи, пов`язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів; здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів; оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог; надають підготовлений транспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством; надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

Відповідно до статті 9 Закону №1955-IV за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Відповідно до вимог п.103.2 статті 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Відповідно до пункту 103.3 статті 103 ПК України, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Вказана норма встановлює правило, згідно з яким бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу є особа, яка не здійснює будь-які посередницькі функції з утримання цього доходу, тобто не діє як представник, як агент або будь-яка інша довірена особа, яка є лише посередником в отриманні доходу та передачі його реальному власнику.

Таким чином, плата нерезиденту за надані резиденту транспортно-експедиційні послуги відповідно до договору транспортного експедирування не є об`єктом оподаткування згідно із п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Кодексу.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про протиправність прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 24 жовтня 2019 року № та наявність достатніх правових підстав для його скасування.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №2 на суму 404 258,00 грн

Згідно з наданими до перевірки первинними документами, встановлено укладання ТОВ «Дім торгівельного обладнання» (суборендар) договору від 01.10.2018 року № 2 з ПП «Губницький завод будівельних матеріалів» (орендар) на передачу ТОВ «Дім торгівельного обладнання» у тимчасове платне користування (оренду) приміщення за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, вул. Комсомольська, 53, загальною площею 8066 кв.м. Згідно з актом приймання - передачі об`єкту нерухомості значиться адміністративно-територіальною одиницею село Губник Вінницької області.

Умовами договору визначено, що приміщення надається ТОВ «Дім торгівельного обладнання» для використання його у господарській діяльності строком на 3 місяці з 01.01.2019 по 31.03.2019 включно.

За користування приміщеннями позивач зобов`язується сплачувати ПП «Губницький завод будівельних матеріалів» орендну плату у розмірі 1 940 437,62 грн.

До перевірки надано копії наступних первинних документів: копія Договору суборенди нежитлових приміщень №2 від 01.10.2018 р. з додатками; копія рахунку №11 від 11.10.2018 р.; копія акту прийому-передачі наданих послуг №1 від 31.01.2019 р.; копія акту прийому-передачі наданих послуг №2 від 28.02.2019 р.; копія акту прийому-передачі наданих послуг №3 від 29.03.2019 р.; копія банківської виписки від 12.10.2018 р.; копія податкової накладної №1 від 12.10.2018 р. з квитанцією про реєстрацію; копія оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 по контрагенту ПП "Губницький завод будівельних матеріалів"; копія попереднього договору про спільну діяльність № 10-09/18 від 10.08.2018 р. з Акціонерним товариством "PASTORKALT A.S."

До суду були надані додаткові документи про рух товару на орендований згідно договору склад, а саме: копія накладної на переміщення №1 від 09.01.2019 р.; копія товарно-транспортної накладної №П1 від 09.01.2019 р.; копія накладної на переміщення №2 від 14.01.2019 р.; копія товарно-транспортної накладної №П2 від 14.01.2019 р.; копія накладної на переміщення №3 від 25.03.2019 р.; копія товарно-транспортної накладної №П3 від 25.03.2019 р.; копія накладної на переміщення №4 від 29.03.2019 р.; копія товарно-транспортної накладної №П4 від 29.03.2019 р.

У акті спірної перевірки відповідач виснував, що надані до перевірки первинні документи не встановлюють реальності використання позивачем орендованого приміщення в господарській діяльності та відсутністю у позивача права на податковий кредит.

10.09.2019 позивачу вручено запит про надання первинних документів по взаємовідносинам з ПП «Губницький завод будівельних матеріалів» та документальне підтвердження щодо використання у перевіряємому періоді у господарській діяльності орендованого нерухомого майна.

У відповідь на запит позивачем не надано до перевірки документального підтвердження щодо використання у перевіряємому періоді у господарській діяльності орендованого у ПП «Губницький завод будівельних матеріалів» нерухомого майна.

До перевірки не надано документів складського обліку, які б підтверджували зберігання того чи іншого виду продукції на складських приміщеннях за адресою Вінницька область, Гайсинський район, вул. Комсомольська, 53, загальною площею 8066 кв.м.

Крім того, з наданих до перевірки документів на транспортування продукції та придбання інших логістичних послуг не встановлено наявності логістичних зв`язків зі складськими приміщеннями за вказаною адресою. Відповідачем складено акт ненадання документів №59 від 19.09.2019.

На підставі наведеного контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем п.189.1 статті 189 та п.198.5 статті 198 ПК України, оскільки підприємством не нараховане податкове зобов`язання з податку на додану вартість (шляхом виписки податкової накладної на умовний продаж), а саме оренди приміщення як для невиробничого використання в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку всього у сумі 323 406,00 грн, в тому числі за жовтень 2018 року на суму 323 406,00 грн.

Згідно з пунктом 198.5 ПК України податкові зобов`язання на умовний продаж визнаються, якщо товари/послуги, необоротні активи придбані або вироблені, призначені для використання в пільгових операціях, в операціях, що не є об`єктом оподаткування, негосподарській діяльності платника податку.

Як встановлено вище, основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» є 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

За змістом апеляційної скарги відсутність означених документів щодо складського обліку, які б підтверджували зберігання того чи іншого виду продукції у орендованих складських приміщеннях, позивачем не спростовується.

Згідно вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є нереальними (фіктивними), сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або врахування відповідних витрат при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема щодо наявності таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку, суттєві недоліки в заповненні таких документів, які не дають змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, не дають можливості встановити дійсний зміст та обсяг господарської операції, тощо.

Також на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

У апеляційній скарзі позивач висновує, що у разі реєстрації податкової накладної у ЄРПН, додатково платник не зобов`язаний доводити реальність господарської операції, щоб захистити своє право на податковий кредит; реальність операції та інші сумніви контролюючий орган повинен перевірити на етапі реєстрації податкової накладної через наявний у нього механізм її відхилення та блокування.

У даній частині доводів слід зазначити, що приймаючи рішення про реєстрацію податкових накладних, контролюючий орган не повинен здійснювати повний аналіз господарських операцій платника податку на предмет їх реальності. Змістовна оцінка господарських операцій може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки платника податків, підстави та порядок проведення якої визначено нормами Податкового кодексу України.

Вказану правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2023 року у справі №380/7648/22, від 12 березня 2025 року у справі № 420/35189/23.

Твердження апелянта про доведення наявності у контрагента відповідної матеріальної бази та можливості надання саме таких послуг, що є предметом договору оренди складських приміщень, судова колегія відхиляє, оскільки за наслідками спірної перевірки відповідач виснував, що надані до перевірки первинні документи не встановлюють реальності використання позивачем орендованого приміщення в господарській діяльності.

Судом першої інстанції досліджено, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлено, що ПП «Губницький завод будівельних матеріалів» укладено договір № 3 суборенди нежитлових приміщень від 19.11.2018 з ТОВ «Наш Папір Плюс» та виписано в адресу ТОВ «Наш Папір Плюс» податкові накладні від 05.12.2018 та 10.12.2018. Номенклатура: орендна плата по Договору № 3 суборенди нежитлових приміщень від 19.11.2018 за квітень, травень, червень, липень 2019 року, загальною площею 8066 квадратних метрів. Вказана інформація свідчить, що стосовно приміщень з ідентичною площею та адресою у ПП «Губницький завод будівельних матеріалів» починав діяти договір суборенди з іншим орендарем, починаючи вже з квітня 2019. Суд виснував, що даний факт ставить під сумнів інформацію, викладену в запереченні позивача, що зазначені орендні платежі мали бути запорукою довгострокової співпраці з АТ «PASTORKALT A.S.» (Словаччина).

З огляду на дослідженні обставини справи у сукупності з нормативним регулюванням, підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №2 судова колегія не вбачає.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд враховує відсутність доводів апелянта щодо податкового повідомлення-рішення від 10 грудня 2020 року №2, яким встановлено порушення пункту 201.8, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України - відсутність реєстрації податкових накладних за жовтень 2018 року на суму 1 700,00 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, та частково задовольнити адміністративний позов.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, сума сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги, пропорційна задоволеним позовним вимогам, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24 жовтня 2019 року №.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім торгівельного обладнання» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 624,40 грн (чотири тисячі шістсот двадцять чотири гривні сорок копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан