Справа № 260/6454/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 260/6454/24 пров. № А/857/2541/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої суддіХобор Р. Б.,
суддів:Бруновської Н. В.,
Шавеля Р. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року, що ухвалила суддя Плеханова З.Б. у місті Ужгороді, у справі № 260/6454/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третьої особи без самостійних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській област про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 93 від 02.09.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 16.11.1979 по 05.11.1981 роки; 27.01.1981 року по 23.02.1982 рік; періоди роботи в районах Крайньої Півночі в періоди роботи з 11.06.1985 року по 10.10.1985 рік, 16.10.1985 рік по 05.02.1986 рік, 06.02.1986 рік по 04.04.1986 рік, 14.04.1986 рік по 08.08.1987 рік, 08.08.1987 по 25.01.1989 року, 26.01.1989 по 08.09.1990 рік, 12.09.1990 по 22.04.1991 рік із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців), згідно з трудовою книжкою; періоди ведення підприємницької діяльності з 10.01.1999 року по 31.06.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, з 03.02.2010 року по 31.12. 2010 рік та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно, із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з моменту набуття права на призначення пенсії за віком.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 93 від 02.09.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області повторно прийняти заяву ОСОБА_1 , подану ним 26 серпня 2024 року, з дотриманням вимог п. 4-2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок 22-1) та Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. Постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача не була належним чином розглянута відповідачем, а спірне рішення є необгрунтованим та не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що підстави відмови, зазначені в рішенні не містять тих підстав, на які посилається вдіповідач у відзиві, тобто незарахування до страхового стажу та мотивів незарахування інших періодів роботи позивача, що свідчить про те, що оскаржене рішення є необгрунтованим, оскільки не містить всіх обставин, які повинно містити після розгляду заяви та доданих документів.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив, що для ефективного захисту прав позивача потрібно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області прийняти заяву позивача з дотримання вимог Порядку 22-1 та Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржили позивач та третя особа, подавши апеляційні скарги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач покликається на те, що суд першої інстанції обмежився визнанням протиправності рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язанням повторно прийняти заяву з дотриманням процедурних вимог, однак, фактично, не вирішив питання про те, чи має позивач право на зарахування спірних періодів до страхового стажу та призначення пенсії.

Позивач наголошує на тому, що надав усі, необхідні для вирішення спору докази, а саме: трудову книжку зі записами про службу в Радянській армії, роботу в колгоспі, роботу в районах Крайньої Півночі та документи про підприємницьку діяльність. Позивач стверджує, що рішення суду першої інстанції не забезпечує ефективного захисту його прав, оскільки відповідач може знову прийняти аналогічне рішення про відмову, але вже з дотриманням процедурних вимог.

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до встановлення фактичних даних та вирішення позовних вимог по суті, внаслідок чого не встановив, яким саме чином відповідач зобов`язаний відновити порушенні права позивача.

За наведених обставин просить рішення суду першої інстанції скасувати, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу позивача спірні періоди роботи та призначити позивачу пенсію, з моменту набуття права на призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оскаржило рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

На підтвердження вимог апеляційної скарги, третя особа зазначає, що не погоджується з висновками суду про протиправність дій пенсійного органу при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком, оскільки суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми матеріального права.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, діяло в межах наданих йому повноважень та дотримувалося вимог чинного законодавства при розгляді заяви про призначення пенсії.

Апелянт наголошує, що органом, який приймав рішення про призначення (перерахунок) пенсій, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

При цьому Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (апелянт) виступає виключно як орган, що прийняв заяву позивача, і не має повноважень приймати рішення про призначення пенсії.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив, що 26 серпня 2024 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До заяви про призначення пенсії позивач додав:

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- заяву про призначення /перерахунок пенсії;

- паспорт серії НОМЕР_1 ;

- пам`ятку пенсіонеру;

- трудову книжку.

У розписці - повідомленні зазначено документи, які подав заявник.

У Графі Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії (назва документа, дата подання підписи заявника та спеціаліста) зазначено наступні документи:

- військовий квиток

- довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р.

- заява про спосіб виплати пенсії

Датою подання визначено 25.11.2024.

За принципом екстериторіальності заява позивача від 26 серпня 2024 р. розглядалася структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, Головне управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області прийняло рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 93 від 02.09.2024.

У вказаному рішенні зазначено:

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 26.08.2024.

Необхідний пенсійний вік, згідно із Законом № 1058, становить - 60 років.

Вік заявника - 63 роки.

Необхідний страховий стаж, відповідно до статті 26 Закону №1058: з 1 січня 2021 року після досягнення віку 60 років становить не менше 28 років; після досягнення 63 років з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить не менше 21 року; починаючи з 1 січня 2026 року становить не менше 15 років.

Страховий стаж складає 17 років 8 місяців 10 днів.

Заявник - працює.

До загального стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 27.01.1981 по 23.02.1982 згідно з трудовою книжкою від 27.12.1978, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість вихододнів).

За наведених обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 21 рік.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року (ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV).

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років (ч. 3 ст. 26 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується, починаючи з 1 січня 2004 року.

До 1 січня 2004 року стаж прирівнювався до періоду роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 580/4885/20.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі (пункт 17 Порядку № 637).

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Апеляційний суд встановив, що записи у трудовій книжці позивача містять дати прийому, звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій позивач працював, а також завірені підписом відповідальної особи. Вказані записи скріплені печатками.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача.

Також апеляційний суд встановив те, що відповідач не зарахував позивачу до загального стажу період роботи позивача з 27.01.1981 по 23.02.1982 в колгоспі Рассвет, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість вихододнів).

Також, із запису № 4 у трудовій книжці позивача, апеляційний суд встановив, що з 27.01.1981 по 23.02.1982 позивач працював на посаді тесляра (рос. плотника) в колгоспі Рассвет. Інших доказів, щодо вказаного періоду роботи позивач відповідачу та суду не надав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 (надалі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отож, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або у разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. У разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Апеляційний суд встановив, що трудової книжки колгоспника чи довідки, яка б містила дані про встановлений мінімум трудової участі позивача громадському господарстві та його виконання, чи причини невиконання позивач не надав.

Отже, на думку апеляційного суду, період роботи позивача з 27.01.1981 по 23.02.1982 в колгоспі Рассвет відповідач підставно не зарахував до трудового (загального) стажу позивача.

Також апеляційний суд зі спірного рішення встановив, що, на думку відповідача, страховий стаж позивача складає 17 років 8 місяців 10 днів.

До рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 93 від 02.09.2024 відповідач додав розрахунок стажу позивача, із якого не можливо встановити, який саме стаж відповідач врахував до страхового стажу позивача, а який - ні, оскільки вказаний розрахунок викладений у формі таблиці з цифрами без текстових коментарів.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що відповідач не дав належної оцінки відомостям трудової книжки з приводу страхового стажу позивача, а відтак відповідача необхідно зобов`язати вчинити відповідні дії.

Апеляційний суд не бере до уваги пояснення третьої особи, щодо незарахування певних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області спірне рішення не приймало.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення відповідача про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 93 від 02.09.2024 є необгрунтованим, а відтак - протиправним.

Вказаний висновок апеляційного суду є підставою для скасування вищевказаного рішення.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періодів роботи:

- з 16.11.1979 року по 05.11.1981 року та з 27.01.1981 року по 23.02.1982 року;

- періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 11.06.1985 року по 10.10.1985 року, з 16.10.1985 року по 05.02.1986 року, з 06.02.1986 року по 04.04.1986 року, з 14.04.1986 року по 08.08.1987 року, з 08.08.1987 року по 25.01.1989 року, з 26.01.1989 року по 08.09.1990 року, з 12.09.1990 року по 22.04.1991 року із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців);

- періоди ведення підприємницької діяльності з 10.01.1999 року по 31.06.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, з 03.02.2010 року по 31.12. 2010 року та призначити позивачу пенсію за віком, згідно із Законом № 1058, апеляційний суд зазначає таке.

Як йшлося вище, жодних агрументів щодо незарахування до страхового стажу позивача конкретних періодів робити спірне рішення не містить.

Крім того зі спірного рішення не можливо зробити висновок про те, який стаж позивача зарахований до страхового (крім стажу роботи у колгоспі), а який - ні.

Вказані обставини не дозволяють апеляційному суду прийняти рішення про зарахування чи не зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки апеляційний суд не наділений повноваженнями вчиняти відповідні дії, замість органу, що призначає пенсію.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що заяву позивача про призначення пенсії необхідно розглянути повторно.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не вважав, що його права порушені під час прийому заяви про призначення пенсії.

У цьому контексті апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та обрав неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки, на переконання апеляційного суду, права позивача порушені неналежним розглядом заяви, внаслідок чого відповідач прийняв необґрунтоване рішення.

Вказаний висновок апеляційного суду є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно із абзацом 14 пункту 4.2 постанови Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до положень вищевказаного порядку, органом, уповноваженим розглядати заяву позивача (призначати пенсію), є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, тому на переконання апеляційного суду, саме цього суб`єкта владних повноважень необхідно зобов`язати розглянути заяву позивача повторно.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, для ефективного захисту прав позивача апеляційний суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 93 від 02.09.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 26.08.2024;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, під час повторного розгляду заяви позивача розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу позивача таких періодів роботи позивача:

- з 16.11.1979 року по 05.11.1981 року та з 27.01.1981 року по 23.02.1982 року;

- періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 11.06.1985 року по 10.10.1985 року, з 16.10.1985 року по 05.02.1986 року, з 06.02.1986 року по 04.04.1986 року, з 14.04.1986 року по 08.08.1987 року, з 08.08.1987 року по 25.01.1989 року, з 26.01.1989 року по 08.09.1990 року, з 12.09.1990 року по 22.04.1991 року із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців);

- періоди ведення підприємницької діяльності з 10.01.1999 року по 31.06.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, з 03.02.2010 року по 31.12. 2010 року.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарги такими, що спростовують висновки суду першої інстанції , а тому апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2024 року у справі № 260/6454/24 скасувати та прийняти нову постанову.

Визнанти протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 93 від 02.09.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 26 серпня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 таких періодів роботи:

- з 16.11.1979 року по 05.11.1981 року та з 27.01.1981 року по 23.02.1982 року;

- періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 11.06.1985 року по 10.10.1985 року, з 16.10.1985 року по 05.02.1986 року, з 06.02.1986 року по 04.04.1986 року, з 14.04.1986 року по 08.08.1987 року, з 08.08.1987 року по 25.01.1989 року, з 26.01.1989 року по 08.09.1990 року, з 12.09.1990 року по 22.04.1991 року із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців);

- періоди ведення підприємницької діяльності з 10.01.1999 року по 31.06.2005 року, з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, з 03.02.2010 року по 31.12. 2010 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель