Справа № 381/195/26
Суддя: Анапріюк С. П.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

установив:

09 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уим позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕГА № 1947216 від 30.12.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП, винесену старшим лейтенантом поліції Фастівського районного управління поліції №2 (селище Чабани) Головного управління Національної поліції в Київській області Пшиком О.С.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2025 року о 20 годині 38 хвилин старший лейтенант поліції Пшик Олександр Юрійович стосовно ОСОБА_1 прийняв постанову ЕГА №1947216 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Цією постановою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 гривень. Підставою для притягнення до відповідальності зазначено ту обставину, що позивач здійснила завідомо неправдивий виклик спеціальних служб по лінії 102 щодо насильства в сім`ї, хоча такого факту не було.

Позивачка зазначає, що вона не викликала у цей день поліцію з підстав насильства в сім`ї, натомість її виклик стосувався перешкоджання їй її чоловіком зайти до будинку, співвласником якого вона є, та взяти свої зимові речі, що перебувають у її кімнаті. Вказане домоволодіння знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, позивачка повідомляє, що її чоловік ОСОБА_3 , який на той момент перебував у спільному будинку та вчиняв їй перешкоди взяти особисті зимові речі, після приїзду працівників поліції почав розповідати патрульним про начебто отримане ним психологічне насильство, а також про те, що він боїться раптом йому привезли вибухівку до будинку.

Позивач вважає, що старший лейтенант ОСОБА_2 не перевірив та не надав оцінку обставинам, які зумовили позивачку зателефонувати на лінію 102, не вивчив фактичні обставин справи, тому безпідставно притягнув її до адміністративної відповідальності.

З огляду на це просить скасувати вказану постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 12 січня 2026 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 19 січня 2026 року.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з довідкою про доставку електронного документа, 15.01.2026 ухвалу суду про відкриття провадження доставлено до електронного скриньки відповідача.

Відповідно до інформації з веб-порталу судової влади України, ухвала суду від 12 січня 2026 про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду оприлюднена судом 12.01.2026.

Текст судової повістки, відповідно до довідки про доставку електронного документа, надіслано відповідачу 14.01.2026 до його електронної скриньки.

Крім цього, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2026 у відповідача витребувано належним чином засвідчену копію постанови серії ЕГА №1947216 від 30.12.2025 стосовно ОСОБА_1 , а також належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, на підставі яких була прийнята вказана постанова.

Згідно з довідкою про доставку електронного документу, 15.01.2025 відповідачу доставлено до його електронного кабінету ухвалу суду про витребування доказів.

Станом на день розгляду справи судом (19.01.2025 року) відповідач виконав вимоги вказаної ухвали суду, надав до суду копію оскаржуваної постанови, копію рапорту інспектора Пшика О.Ю. та копію відомостей про реєстрацію цього рапорту.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, інспектор відділення поліції №2 (селище Чабани) Фастівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області старший лейтенант поліції Пшик Олександр Юрійович повідомлений належним чином, про що свідчать відомості витягу з розносної книги Фастівського міськрайонного суду Київської області, ухвалу суду та судову повістку отримано уповноваженою особою 14.01.2026 року, для передачі адресату.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подала.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення тексту повістки до його електронного кабінету, про що свідчать відомості довідки про доставку електронного листа; а також підпис уповноваженої особи відповідача на розписці про вручення повістки. Також про належне повідомлення відповідача свідчать відомості з веб-порталу судової влади України щодо оприлюднення ухвали суду про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, інспектор відділення поліції №2 (селище Чабани) Фастівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області старший лейтенант поліції Пшик Олександр Юрійович у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Особливості повідомлення учасників справи у цій категорії справ визначено статтею 268 КАС України.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно із ч. 3 вказаної статті, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вказане, а також те, що особиста участь учасників справи та їх представників у судовому засіданні не є обов`язковою, суд вважає можливим здійснити розгяд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив таке.

30.12.2025 року інспектор відділення поліції №2 (селище Чабани) Фастівського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції Пшик Олександр Юрійович виніс постанову № 1947216 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП і наклав на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Згідно з відомостями постанови установлено, що 30.12.2025 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик спеціальних служб по лінії 102, а саме щодо насильства у сім`ї, хоча хоча такого факту не було. ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 183 КУпАП.

Крім того, зі змісту постанови вбачається, що у разі несплати штрафу протягом 15 днів, з метою примусового виконання цієї постанови органу державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу 1700,00 грн.

Примірник постанови ОСОБА_1 отримала, про що свідчить її підпис на зворотньому боці постанови.

Крім того, суд встановив, що, відповідно до свідоцтва про право власності від 04.10.2025, виданого приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чоповою О.А., зареєстрованого в реєстрі за №1103, ОСОБА_1 належить частка земельної ділянки площею 0,1 га, місце розташування: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу.

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

У ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; вживає заходів для запобігання та протидії домашньому насильству або насильству за ознакою статі.

Згідно зі статтею 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене статтею 183 КУпАП.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

У межах розгляду цієї справи суду належить здійснити перевірку постанови відповідача як рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет його відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.09.2019 у справі №285/1535/15, який на підставі ч. 5 ст. 242 КАС Україн, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Статтею 284 КУпАП регламентовано, що одним із можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд бере до уваги, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

З огляду на це притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо орган, який ухвалює відповідне рішення, у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів встановить факт вчинення діяння, яке, відповідно до чинного законодавства, містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Перевіряючи доводи позовної заяви, суд зазначає, що позивач заперечує вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та зазначає про відсутність доказів цього.

З огляду на це суд бере до уваги таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію України», Національна поліція України (поліція) ? це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (стаття 6 Закону).

Отже, у разі наявності факту чи з метою недопущення факту порушення прав та свобод особи від порушень і протиправних посягань, кожен має право звернутися до органу Національної поліції з метою захисту, а відповідний орган Національної поліції має обов`язок відреагувати на таке звернення і вжити визначені законодавством заходи для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, полягає у завідомо неправдивому виклику поліції і такі дії спрямовані на зрив нормальної роботи поліції. Тобто, правопорушник викликає поліцію нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу правопорушника, який повідомляє певну інформацію поліції, усвідомлюючи, що така інформація є неправдивою і бажаючи даремного виїзду поліції на місце виклику.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок ? це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Поняття доказів у справі про адміністративне правопорушення регламентоване частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Системний аналіз цих правових норм дозволяє суду дійти висновку про те, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, яке має бути підтверджене належними і допустимими доказами у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статей 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідач надав до суду копію оскаржуваної постанови, копію рапорту інспектора Пшика О.Ю. та копію відомостей про реєстрацію цього рапорту.

Зі змісту рапорту, складеного інспектором Пшиком О.Ю., суд встановив, що подія, за наслідками якої відповідачй прийняв оскаржувану постанову, фіксувалась на нагрудну бодікамеру.

Проте вказаний відеозапис відповідач не надав.

Водночас з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що ухвалою суду у відповідача витребувано копії всіх матеріалів, на підставі яких спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тобто у тому числі й копії документів, які могли б підтвердити обставини та факти, викладені у цій постанові.

Однак, у встановлений судом строк відповідач не надав до суду відеозапис, який стосується суті заявлених позовних вимог та притягнення позивача до відповідальності за ст. 183 КУпАП.

Натомість з доказів, що містяться у матеріалах справи, неможливо встановити та дійти беззаперечного висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого цією статтею.

За цих обставин суд висновує, що у межах цієї справи відповідач не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а суд із наявних у справі матеріалів не встановив обставин, які б свідчили про зворотнє.

Відповідач не надав суду будь-які дані щодо перевірки цього виклику працівниками поліції відповідно до вимог чинного законодавства.

Також відповідач не надав доказів того, що вказаний виклик був здійснений позивачем з метою повідомлення завідомо неправдивих відомостей про порушення громадського порядку та з метою зриву або ускладнення нормальної роботи органів поліції шляхом даремного виїзду на місце виклику.

Отже, у цьому випадку відсутні докази наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КАС України, за яке її притягнуто до відповідальності спірною постановою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що будь-які докази на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, тобто докази наявності прямого умислу особи на здійснення завідомо неправдивого виклику працівників поліції, суду не надані.

Суд наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

За правилами ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що під час прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

З огляду на це суд відзначає, що відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, однак відповідач цього не вчинив.

За таких обставин суд висновує, що наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, відповідно, правомірність спірної постанови відповідач не довів.

Отже, належні та допустимі докази вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення, крім оскаржуваної постанови, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності, відсутні.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що вказаний виклик був здійснений позивачем з метою зриву або ускладнення нормальної роботи органів поліції.

Суд відзначає, що працівник поліції, який прибув за викликом позивача, здійснив формальний розгляд її повідомлення, оскільки не зібрав докази, які б надали можливість однозначно встановити правдивість чи неправдивість повідомлення позивача на спецномер щодо вчинення стосовно неї домашнього насильства.

Отже, належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідач не надав, що є порушенням вимог статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, жодного іншого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідачем по справі не надано.

З огляду на це суд наголошує, що оскаржувана постанова не може бути єдиним та достатнім доказом вчинення правопорушення. Водночас відповідач не надав суду доказів, з яких навіть сторонній спостерігач, має змогу встановити, що позивач вчинила дії, які належить кваліфікувати за ст. 183 КУпАП.

Відповідно до приписів чинного законодавства матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, у цьому випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що позивач зателефонувала на спецлінію та повідомила про факт домашнього насильства, хоча цього насправді не було, тобто такі докази, які підтвердять, що позивач умисно здійснила виклик поліції безпідставно, оскільки не потребувала захисту.

З огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоведеним.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а, який суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, відповідно до статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Водночас будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, в розумінні ст. 251 КУпАП відповідач не надав, також не спростував доводи позивача щодо недоведеності її вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року зазначено про те, що обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, відповідач під час винесення спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушив принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформульовано лише на сприйнятті ситуації співробітником поліції, що унеможливлює визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, належна відеофіксація тощо).

За таких обставин суд висновує, що при розгляді справи факт вчинення правопорушення позивачем не знайшов свого підтвердження. У матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження цього.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (зокрема, стаття 183).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (далі - Інструкція №1376), у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів поліції, зазначених у статті 222 КУпАП, протоколи відповідно до статті 255 КУпАП складають уповноважені на те посадові особи зазначених органів.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції №1376, протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Статтею 258 КУпАП передбачено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Водночас вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, не віднесено до випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Однак відповідач не надав суду докази складання такого протоколу стосовно позивача. У тексті оскаржуваної постанови відсутня інформація про існування такого протоколу.

Вказане також свідчить про недотримання відповідачем порядку оформлення матеріалів та розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності стосовно позивача.

Аналізуючи всі доводи позовної заяви, колегія суддів також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи усе викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірної постанови протиправною та її скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Отже, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з цим позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 665,60 грн.

Зважаючи на результат розгляду справи, ці судові витрати у розмірі 665,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 241-247, 286 КАС України, суд

вирішив:

Задовольнити повністю адміністративний позов.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА № 1947216 від 30.12.2025 року, прийняту інспектором відділення поліції №2 (селище Чабани) Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції Пшиком Олександром Юрійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Фастівське районне управління поліції Головне управління Національної поліції в Київській області, , місце знаходження: Київська область, Фастівський район, м. Фастів, вул. Володимира Карачуна, буд. 6.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, інспектор відділення поліції №2 (селище Чабани) Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старший лейтенант поліції Пшик Олександр Юрійович, місце роботи: Київська область, селище Чабани, вул. Машинобудівників, 6Д.

Повне судове рішення складене та проголошене 19.01.2026 року.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК