Справа № 420/38262/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства «АЛЬФА ЛЮКС» до Одеської митниці, як відокремлений підрозділ Державної митної служби про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 13.11.2025 надійшла позовна заява приватного підприємства «АЛЬФА ЛЮКС» до Одеської митниці, як відокремлений підрозділ Державної митної служби, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA 500130/2025/000026/1 від 30.10.2025 року та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500130/2025/000176 від 30.10.2025 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що між ПП «АЛЬФА ЛЮКС» та ENERGY EG CO укладено Контракт №31/1 від 31.01.2024 року, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується передати, а Покупець прийняти та оплатити сіль згідно рахунків. На виконання вищевказаного Контракту позивач придбав у продавця товар вартістю 40875,00 доларів США. Однак, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості NUA500130/2025/000026/1 від 30.10.2025 року, яким митну вартість товару було визначено за резервним методом в розмірі 181200,00 доларів США. Також, відповідачем 30.10.2025 року було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № A500130/2025/000176 та запропоновано подати нову митну декларацію зі сплатою митних платежів в повному обсязі. В обґрунтування прийнятого рішення відповідач зазначив наступне: «Згідно частини шостої статті 54 митні ограни України можуть відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів. В інформаційних ресурсах митниці наявна інформація про митне оформлення товарів співставних з оцінюваними з урахуванням заявленого коду товару, опису товару, фізичних характеристик та призначення, країни походження та виробництва - Єгипет, ваговими характеристиками, митне оформлення яких здійснено згідно методу за ціною договору на умовах CFR та випущеного у вільний обіг за ЕМД від 03.07.2024 № 24UA0701 на рівні - 0,1208 дол. США/кг. З урахуванням вищезазначеного митна вартість товару скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - резервний метод, згідно з положеннями ст. 64 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаній митним органом митній вартості товару, випущеного у вільний обіг. Декларанту роз`яснюється, що згідно з частини третьої статті 52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням Митного органу України про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною Митними органами України; у разі незгоди декларанта з рішенням Митного органу України про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ в розмірі, визначеному Митним органом України відповідно до частини сьомої статті 55 МКУ. Також роз`яснюється право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості до суду.»

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 18.11.2025 позовну заяву залишено без руху, встановивши позивачу 10-денний строк для усунення недоліків шляхом надання до суду належним чином (нотаріально) засвідчених перекладів на державну мову всіх документів, доданих до позовної заяви, що складені іноземною мовою.

21.11.2025 від представника позивача надійшли пояснення (вх. №ЕС/123218/25) на виконання недоліків вказаних в ухвалі суду від 18.11.2025, а також зазначили, що до позовної заяви позивачем було надано додатки, які містять нотаріальний переклад з англійської та арабської мов на українську мову, здійснений перекладачами Бюро перекладів «Platinum».

Ухвалою судді від 26.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

11.12.2025 (вх.№ ЕС131020/25) від представника Одеської митниці до суду надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволені позовних вимог.

У відзиві вказано, що на виконання вимог статті 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) 25UA78U4 від 29.10.2025 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості № UA500130/2025/000026/1 від 30.10.2025.

Як стверджує відповідач, оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

Відповідач зазначає, що підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом відповідно до статті 254 МКУ; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як стверджує відповідач, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) № 25UA78U4 від 29.10.2025 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову приватного підприємства «АЛЬФА ЛЮКС».

11.12.2025 до суду надійшло клопотання (вх. №ЕС/131021/25) представника відповідача Одеської митниці, в якому заявник заперечував проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та просив суд постановити ухвалу, якою задовольнити заяву Одеської митниці про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 16.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Одеської митниці (вх. №ЕС/131021/25 від 11.12.2025) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено таке.

Приватне підприємство «АЛЬФА ЛЮКС» зареєстроване як юридична особа 14.10.2010 (Номер запису: 0040293) та здійснює такі види діяльності за КВЕД: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 22.11 Виробництво гумових шин, покришок і камер; відновлення протектора гумових шин і покришок; 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у.; 43.21 Електромонтажні роботи; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами; 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього; 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням; 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.

Судом встановлено, що 31.01.2024 між ENERGY EG CO (Продавець) та ПП «АЛЬФА ЛЮКС» (Покупець) укладено контракт № 31/1, за умовами якого Продавець зобов`язується передати, а Продавець прийняти й оплатити харчову сіль згідно рахунків. Кількість Товару, його тип та інші характеристики Товару визначаються в рахунку (п.п.1.1, 2.2 контракту).

Пунктами 3.1-3.6 контракту встановлено, що ціна Товару визначається в попередньому рахунку. Остаточна вартість партії поставленого Товару визначається в комерційному рахунку та може відрізнятися від попереднього рахунку. У вартість входить: вартість повної упаковки та маркування: слінг-пакети, крафт-пакети, позначки на пакетах. Валюта контракту - долар США. Оплата Товару здійснюється в доларах США шляхом переказу коштів на рахунок Продавця. Умови оплати: 100 % попередня оплата Товару після отримання Покупцем попереднього рахунку від Продавця, якщо інші умови оплати не вказані в попередньому інвойсі.

Відповідно до п.4.1 контракту за даним Контрактом Товари поставляються окремими партіями згідно інвойсів. Умови поставки - CIF або FOB згідно Інкотермс-2010 (конкретні умови вказуються в інвойсі та/або в інших товаросупровідних документах.

Пунктом 6.1 договору визначено, що транспортні витрати покладаються на покупця.

Згідно п.6.3 контракту Продавець передає Покупцеві з вантажем такі документи: коносамент - в 3 примірниках; попередній рахунок - в 1 примірнику; рахунок - в 3 примірниках; пакувальний лист, що містить брутто, вага, нетто та кількість відправлених одиниць - в 3 примірниках; форма А Сертифіката походження, виданий виробником, - в 1 примірнику; експортна митна декларація - в 1 примірнику.

На виконання умов Контракту від 31.01.2024 №31/1 ПП «АЛЬФА ЛЮКС» імпортувало на митну територію України у жовтні 2025 року товар «Сіль таблетована».

Поставка товару здійснювалась на умовах CIF Південний.

29.10.2025 позивач звернулася до Одеської митниці з електронною митною декларацією (ЕМД) № 25UA78U4 та пакетом документів для митного оформлення товару, а саме:

- пакувальний лист (Packing list) №185 від 20.10.2025;

- рахунок-проформа (Proforma invoice) № 1410/25 ALFA від 14.10.2025;

- рахунок-фактура (Інвойс) (Commercial invoice) № 185 від 20.10.2025;

- коносамент (Bill of lading) №1 від 20.10.2025;

- вантажна відомість (Сагдo Manifest) №б/н від 20.10.2025;

- сертифікат про походження товару форми А (Certificate of origin form A (GSP) №A240173804 від 21.10.2025;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що Декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 31/1 від 31.01.2024.

Одеською митницею відповідно до частини 3 статті 53 МКУ зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом відповідно до статті 254 МКУ; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

30.10.2025 декларантом надіслано додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації № ОСВ по рахунку 632 від 30.10.2025, Лист пояснення б/н від 30.10.2025, копію митної декларації країни відправника № 89838-1-551-2025 від 22.10.2025.

Одеська митниця за результатами розгляду поданих документів своїм рішенням №UA 500130/2025/000026/1 від 30.10.2025 здійснила коригування заявленої позивачем митної вартості товару у сторону збільшення.

Також, Одеська митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500130/2025/000176.

В оскаржуваному рішенні №UA 500130/2025/000026/1 від 30.10.2025 відповідачем було зазначено, що в поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, ознаки підробки та не подані всі документи, які підтверджують митну вартість товарів та зазначено таке:

- за ЕМД від 29.10.2025 25UA78U4 ПП "АЛЬФА ЛЮКС" подано до митного оформлення товар « 1.Сіль для посипання доріг, протиожеледна (проти обмерзання доріг взимку) насипом : -White Salt (0-6) with anticaking 70mg/kg (сіль промислова ENERGY EG, НАВ, протиожеледна) -1500,00 тонн. Торговельна марка немає даних . Виробник: ENERGY EG.CO. Країна виробництва Єгипет.». За результатами контролю правильності визначення митної вартості оцінюваної партії товарів встановлено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та невідповідності заявленим відомостям;

- в поданій митній декларації та в інвойсі № 185 від 20.10.2025 вказані умови CIF Південний, тоді як відповідно до наданого зовнішньоекономічному договору (контракту) купівлі-продажу №31/1 від 31.01.2024 у розділі 6 пункті 6.1 зазначено, що транспортні витрати покладаються на Покупця, що не відповідають умовам CIF Інкотермс$

- відповідно до наданого зовнішньоекономічному договору (контракту) купівліпродажу №31/1 від 31.01.2024 у розділі 6.3 пункті 6.3.6 зазначено, що Продавець передає Покупцеві з вантажем експортну митну декларацію країни відправника, тоді як ця експортна декларація відсутня в поданій митній декларації ІМ 40 АА № 25UA78U4 від 29.10.2025;

- відповідно до умови CIF (Інкотермс - 2010) передбачають страхування ватажу продавцем. Відповідно до пункту 8 частини другої статті 53 Кодексу документами, що підтверджують митну вартість товару, є страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, якщо таке страхування здійснювалось. Слід зауважити, що страхові документи подаються незалежно від того, ким саме здійснювалось страхування, а тому відсутність таких документів не дає можливості впевнитись в достовірності заявлених відомостей щодо вартості оцінюваного товару. За ЕМД ІМ 40 АА № 25UA78U4 від 29.10.2025 страховий поліс не надано;

- банківські документи №SWIFT від 15.10.2025, №SWIFT від 23.10.2025 не містять підпису співробітника банку та інформації щодо електронного цифрового підпису, визначеним Положенням №216 затвердженою постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008, зокрема: підпису співробітника банку та інформації щодо електронного цифрового підпису; - у поданому коносаменті від 27.09.2025 № 1 у якості умов оплати фрахту зазначено: «freight payable as per Charter-Party». Проте, зазначений документ до митного оформлення не надавався, що унеможливлює здійснення перевірки оплати витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України та відповідно перевірки правильності виконання та додержання умов поставки CIF Південний (Україна);

- в зовнішньоекономічному договорі № 31/1 від 31.01.2024, зазначені банківські реквізити продавця в ARAB INVESTMENT BANK, в той час, як в рахунку-фактурі зазначено NXT Bank. При цьому реквізити SWIFT та IBAN збігаються, банківські платіжні документи надані до митного оформлення вказують про оплату на реквізити NXT BANK, що суперечить контракту.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару та картою відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно положень МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

В той же час, суд не погоджується з такими висновками відповідача, з огляду на таке.

Щодо покликань відповідача на недоліки поданих до митного оформлення документів про сплату за товар, то суд зазначає.

Так, умови оплати товару є вільним вибором сторін договору як і умова встановлення предоплат, післяплат чи часткових оплат. Умови оплати за товар не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 17.04.2018 по справі №815/329/17 та від 26.11.2020 по справі №540/2455/19.

Таким чином, факт оплати/не оплати позивачем отриманого товару не може впливати на його митну вартість.

Сталою є правова позиція Верховного Суду, що умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості (невідповідність строків оплати, що визначені договором) не є тими розбіжностями (суперечностями) не можуть бути покладені в основу висновків митного органу щодо наявності розбіжностей у відомостях про митну вартість товару (постанови від 12.03.2020 у справі №804/6243/14, від 29.07.2020 у справі №420/1709/19, від 19.11.2024 у справі №420/23588/23, від 27.02.2025 у справі №300/784/24).

Оскільки у процедурі контролю за митною вартість товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а умови, терміни та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні обґрунтовані сумніви у заявленій митній вартості товару за ціною договору.

Також суд вважає, що наявність розбіжностей у зазначенні банківських реквізитів в платіжному документі не впливає на сам факт здійснення оплати та не нівелює правової природи цього документа як доказу переказу коштів. Митний орган не довів і не надав доказів, що сплата фактично не відбулась, що кошти не зараховані на рахунок продавця або що наданий платіжний документ є фіктивним чи недійсним. Суд вважає, що формальне посилання митниці на невідповідність найменування банку не може вважатися належним доказом сумнівів у митній вартості товару.

Разом із цим, надані до митного органу платіжні інструкції в іноземній валюті сформовані в електронному вигляді, містять всі необхідні відомості щодо банку, яким здійснено перерахування коштів, реквізитів надавача платіжних послуг, отримувача коштів, призначення платежу та скріплений електронним підписом як платника, так і уповноваженої особи банку, що повністю узгоджується з вимогами Постанови № 216.

Щодо покликань відповідача на ненадання документів на страхування товару, то суд зазначає.

Як вже встановлено судом, постачання товару здійснювалось на умовах CIF Південний.

Так, за офіційними правилами тлумачення торгівельних правил Інкотермс 2010 термін CIF (Вартість, страхування та фрахт») означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. За умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Отже, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміну CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Таким чином, поставка товару на умовах CIF передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати на страхування, які впливають на митну вартість товару, тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування, тобто фактурна вартість дорівнює митній вартості.

Зазначене свідчить про те, що позивачем не були понесені додаткові витрати на страхування та транспортування товару до порту.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду по справі №821/189/18 від 31.01.2024 року.

У зв`язку з чим суд вважає необґрунтованим коригування митним органом митної вартості, заявленої позивачем з цих підстав.

Щодо покликань відповідача на те, що умови п. 6.1 договору не відповідають умовам постачання CIF, то суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, сторони договору є вільними у визначенні умови договору, що становить свободу договору один із основоположних принципів цивільних правовідносин.

Щодо ненадання позивачем експортної митної декларації продавця, то суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Експортна митна декларація не віднесена до переліку документів, обов`язкових для подання до митного оформлення товару згідно з ч.2 ст.53 МК України, тому не може бути використана для підтвердження митної вартості товару.

Щодо покликань відповідача на те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та невідповідності заявленим відомостям щодо товару, то суд зазначає, що відповідачем протягом усього строку розгляду даної справи не зазначено в чому такі невідповідності та розбіжності полягають.

За ЕМД від 29.10.2025 25UA78U4 ПП "АЛЬФА ЛЮКС" подано до митного оформлення товар « 1.Сіль для посипання доріг, протиожеледна (проти обмерзання доріг взимку) насипом : -White Salt (0-6) with anticaking 70mg/kg (сіль промислова ENERGY EG, НАВ, протиожеледна) -1500,00 тонн. Торговельна марка немає даних . Виробник: ENERGY EG.CO. Країна виробництва Єгипет.».

У інвойсі № 185 від 20.10.2025 року також зазначено, що позивачем придбано товар White Salt (0-6) with anticaking 70mg/kg (сіль промислова ENERGY EG, НАВ, протиожеледна).

Аналогічна інформація щодо товару вказана у пакувальному листі.

Зважаючи на вказане, суд вважає вищевказані твердження відповідача необґрунтованими.

Щодо покликань відповідача про ненадання документу "Charter-Party", то суд зауважує, що на умовах поставки CIF витрати, пов`язані з доставкою товару, здійснюються продавцем та закладаються ним у контракту ціну товару.

Пунктом п.6.1 контракту від 31.01.2024 № 31/1 передбачено, що транспортні витрати покладаються на покупця.

Також п.6.3 контракту від 31.01.2024 № 31/1 визначено перелік документів, які мають бути надані покупцю з вантажем, серед яких відсутній "Charter-Party" (договір фрахтування), оскільки відповідальність за організацію перевезення та оплату фрахту як за умовами поставки CIF, та і за умовами контракту від 31.01.2024 № 31/1 покладено на продавця.

У документах, надання яких передбачено контрактом та на підставі яких розраховувалася митна вартість товару, а саме рахунку-проформи, інвойсу вказана ціна товару з урахуванням умов поставки CIF Чорноморськ.

Отже, дане зауваження суд вважає безпідставним.

Так, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Одеською митницею при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано жодних доказів недостовірності заявленої приватним підприємством «АЛЬФА ЛЮКС» вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

При цьому розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.

Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

За встановлених обставин, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Відтак, наявність в оскаржуваному рішенні припущень митного органу свідчить про його невмотивованість.

З огляду на викладене, митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, а відтак позовні вимоги приватного підприємства «АЛЬФА ЛЮКС» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви у сумі 22801,05 грн згідно платіжної інструкції №19580 від 07.11.2025 (а.с.47).

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «АЛЬФА ЛЮКС» судового збору у розмірі 22801,05 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 80, 134, 142, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного підприємства «АЛЬФА ЛЮКС» до Одеської митниці, як відокремлений підрозділ Державної митної служби про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці, як відокремлений підрозділ Державної митної служби про коригування митної вартості товарів №UA 500130/2025/000026/1 від 30.10.2025.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці, як відокремлений підрозділ Державної митної служби №UA500130/2025/000176 від 30.10.2025.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «АЛЬФА ЛЮКС» суму сплаченого судового збору у розмірі 22801,05 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач приватне підприємство «АЛЬФА ЛЮКС» (65058, м. Одеса, вул. Французький бульвар, 22, корп. 2, прим. 3, );

Відповідач Одеська митниця (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, код ЄДРПОУ ВП 44005631).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА