Справа № 420/37707/25
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Юхтенко Л.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання зняти арешт, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 07 листопада 2025 року (документ сформований в системі Електронний суд 06.11.2025) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) до Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (, місце знаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58), в якій позивач просить:

Визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту та заборони відчуження з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АВ 994364 від 17.03.2009.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , який був накладений постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АВ 994364 від 17.03.2009, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон про арешт нерухомого майна: 8553009 від 17.03.2009.

Ухвалою від 10 грудня 2025 року після усунення недоліків у позовній заяві поновлено позивачу строк звернення до суду та відкрито провадження у справі в порядку окремої категорії термінових справ у письмовому провадженні.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивачу на праві власності належить частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шкімбовою І.С. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ 994364 від 17.03.2009 щодо всього нерухомого майна позивача (реєстраційний номер обтяження № 8553009).

Позивач зазначає, що він не отримував будь-яких постанов, винесених в межах виконавчого провадження.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття вказаного арешту.

У відповідь на звернення позивача щодо зняття арешту з усього нерухомого майна відповідач листом від 07.10.2025 № 157231 повідомив про неможливість припинення чинності арешту, оскільки в Електронній системі «Спецрозділ» за період 2009 року відомості щодо виконавчих проваджень, при виконанні яких державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно АВ 994364 від 17.03.2009 та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 17.03.2009 Електронна система не обліковує, так як в період 2009 року не була запроваджена, та процесуальні документи складались державними виконавцями на паперових носіях.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача щодо зняття арешту з нерухомого майна, посилаючись на те, що до підстав зняття арешту також належить те, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина один ст. 38 Закону № 606-ХІV).

Згідно із ст. 39 Закону № 606-ХІV якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Також представник позивача зазначає, що відповідно до ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правовим висновком, що викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17, зважаючи на вищевикладений аналіз чинного законодавства та сформованої судової практики Верховного Суду вбачається, що арешт майна боржника є саме заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

З наведених підстав представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.

До 12 грудня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти заявлених позовних вимог та зазначає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Так, представник відповідача зазначив, що з 05.08.2016 року фактично розпочалося наповнення Електронної системи виконавчих проваджень інформацією про діючі та архівні виконавчі провадження, відомості про які державним виконавцям для належного функціонування Системи доводилось здійснювати особисто, шляхом введення даних, які були сформовані в процесуальних документах на паперових носіях, ще до запровадження Електронної системи. Тобто з введенням в дію зазначеного Положення було розпочато реєстрацію виконавчих документів та виконавчих дій після 2016 року.

До зазначеного періоду процесуальні документи складались державним виконавцем на паперових носіях та бланках суворої звітності, відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 865/4158 від 15.12.1999 року та Додатку 1 до пункту 2.1.3 Інструкції, яким визначено перелік та форми процесуальних документів, які складались на паперових носіях.

Згідно з інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існують відомості про внесення запису про арешт, реєстраційний номер 8553009 від 17.03.2009 року на підставі постанови про арешт майна АВ № 994364 від 17.03.2009 року.

Здійснивши моніторинг інформації, яка міститься автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що в Електронній системі «Спецрозділ» встановлено, що при виконанні яких державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно АВ № 994364 від 17.03.2009 року та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 17.03.2009 року, Електронна система не обліковує, так як в період 2009 року не була запроваджена, та процесуальні документи складались державними виконавцями на паперових носіях.

З огляду на вищевикладене, представник відповідача зазначає, що неможливо ідентифікувати при виконанні якого виконавчого документу було винесено постанову про арешт майна боржника, та внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, неможливо взагалі встановити підстави завершення виконавчого провадження.

Що стосується виконавчих проваджень, на підставі яких можливо виносились постанови про арешт представником відповідача повідомлено, що згідно з Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, а саме Розділу 9 пункту 9.9, норми якої діяли на день прийняття державним виконавцем рішення, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягали знищенню.

Беручи до уваги вищезазначене, у зв`язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження та інформації про нього в Електронній системі, представник відповідача зазначає, що неможливо здійснити перевірку законності виконавчого провадження на підставі статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», та встановити правомірність дій державного виконавця.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна. Оскільки жодна з підстав не може бути застосована при розгляді звернення позивача, законодавцем визначено частину 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якої у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, представник відповідача зазначає, що державним реєстратором при реєстрації в Реєстрі обтяжень запису про обтяження № 8553009 від 17.03.2009 року було ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України», державний виконавець в період 2006 року таких повноважень не мав.

Право вчиняти реєстрацію обтяжень виконавець отримав в 2016 році відповідно до Законом України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто законодавець передбачає здійснення виконавцем обтяжень виключно під час примусового виконання відповідного рішення, але в даному випадку державний виконавець не вчиняє примусові заходи, тому відповідно і не може сформувати процесуальний документ про зняття арешту та зареєструвати його в Реєстрі обтяжень, так як в цьому випадку не має функцій державного реєстратора.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 441896127 від 02.09.2025 року, суд встановив, на праві власності належить ОСОБА_1 частини квартири загальна площа 64,2 кв., житлова площа 45 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 8-29572, виданий 12.06.2023.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шкімбовою І.С. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ 994364 від 17.03.2009 щодо всього нерухомого майна позивача (реєстраційний номер обтяження № 8553009), об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 .

Суд встановив, що позивач звернувся до Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заяву щодо зняття арешту.

У відповідь на звернення позивача щодо зняття арешту з усього нерухомого майна відповідач листом від 07.10.2025 № 157231 повідомив про неможливість припинення чинності арешту, оскільки в Електронній системі «Спецрозділ» за період 2009 року відомості щодо виконавчих проваджень, при виконанні яких державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно АВ 994364 від 17.03.2009 та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 17.03.2009 Електронна система не обліковує, так як в період 2009 року не була запроваджена, та процесуальні документи складались державними виконавцями на паперових носіях.

Суд встановив, що станом на дату звернення до суду відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , що підтверджено результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 06.11.2025 року.

Не погодившись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню, з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). На час вирішення справи Закон № 606-XIV втратив чинність на підставі Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі -Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст.1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 11 Закону №606-ХІV, державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ст. 50, 55 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до частини 3 ст.57 Закону № 606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Суд встановив, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяжено невизначено майно, все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ 994364 від 17.03.2009 щодо всього нерухомого майна позивача, прийнятого державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шкімбовою І.С. (реєстраційний номер обтяження № 8553009).

Станом на дату звернення до суду відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , що підтверджено результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 06.11.2025 року.

Відповідно до ст. 50 Закону №606-ХІV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення містяться в ст. 40 чинного Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону № 606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З вищенаведених норм вбачається, що закінчення виконавчого провадження, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону № 606.

Так, за приписами ч. 1 ст. 50 Закону № 606, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що після закінчення виконавчого провадження виконавчі дії державним виконавцем не здійснюються.

Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Відповідно до п. 9.10 вищевказаного Порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Наведене свідчить, що знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив про відсутність матеріалів виконавчого провадження АВ № 994364, а отже можна дійти висновку, що такі матеріали виконавчого провадження можна вважати знищеними у встановленому законодавством порядку через сплив строку їх зберігання.

За таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що відсутні підстави для залишення арешту майна позивача при закінчення виконачого провадження та відсутності будь-якого виконавчого провадлження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ 994364 від 17.03.2009 щодо всього нерухомого майна позивача, прийнятого державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Шкімбовою І.С. (реєстраційний номер обтяження № 8553009).

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404) (в редакції чинній на момент звернення до суду та на момент вирішення справи) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 1404 у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону № 1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону № 1404 у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, рішення про зняття арешту на майно, накладеного державним виконавцем, приймається державним виконавцем або начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, шляхом винесення відповідної постанови.

Суд зазначає, що доказів винесення державним виконавцем або його начальником постанови про зняття арешту на нерухоме майно позивача, відповідачем суду не надано, як і не надано доказів існування інших незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, зокрема щодо стягнення з нього виконавчого збору чи витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, які б обумовлювали необхідність існування накладеного на його майно арешту та заборони його відчуження.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту та заборони відчуження з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АВ 994364 від 17.03.2009 та зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , який був накладений постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АВ 994364 від 17.03.2009, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон про арешт нерухомого майна: 8553009 від 17.03.2009, є правомірними та належать задоволенню.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись положенням Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 6, 14, 77, 90, 139, 161, 255, 271, 269, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання зняти арешт, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58), що полягає у не знятті арешту та заборони відчуження з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), накладеного постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АВ 994364 від 17.03.2009.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) зняти арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), який був накладений постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АВ 994364 від 17.03.2009, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон про арешт нерухомого майна: 8553009 від 17.03.2009.

Стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійки).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя: Л.Р. Юхтенко