Справа № 120/13182/25
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 січня 2026 р. Справа № 120/13182/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Бульківської О.В.

представника позивача за первісним позовом: Занкевича Н.В.

представника відповідача за перевісним позовом/позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1

представника відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Військова частини НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.07.2020 № 55, військову частину НОМЕР_1 зобов`язано організувати та забезпечити відшкодування суми прямої дійсної шкоди, завданої шляхом надлишкової виплати грошового забезпечення з ОСОБА_3 в розмірі 46664,74 грн.

Ухвалою від 19.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

На адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 а до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 із такими позовними вимогами:

- визнати протиправними та скасувати п.п. 3.3.9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 55 від 03.07.2025 "Про результати службового розслідування" в частині здійснення відшкодування з ОСОБА_3 в сумі 66464,74 грн;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неперерахування ОСОБА_3 з 25.02.2022 по 16.03.2022 за 24 тарифним розрядом та з 17.03.2022 по 18.07.2022 за 19 тарифним розрядом перерахунку грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та, відповідно, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити грошового забезпечення.

Так, ухвалою суду від 21.10.2025 прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії та об`єднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії з первісним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального провадження.

Представник військової частини НОМЕР_1 подано відзив на зустрічний позов, у якому останній вказує на безпідставність вимог зустрічного позову. Серед іншого вказує на те, що вина ОСОБА_3 у повній мірі підтверджена аудиторським звітом та службовим розслідуванням.

До суду від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив, у якому представник відповідача заперечує проти задоволення позову. Вказує, що за результатами аудиторського звіту встановлено винних осіб, які повинні нести відповідальність за надмірно виплачені кошти. Так, наголошує, що у зв`язку із незабезпеченням відповідачем за первинним позовом/позивачем за зустрічним позовом належного надання інформації за підпорядкований особовий склад, військовою частиною пронесено матеріальну шкоду.

За результатами підготовчого судового засідання, судом винесено ухвалу від 14.11.2025, якою роз`єднано позовні вимоги в адміністративній справі в цій справі. Зокрема, у межах справи залишено позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 за первісним позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів у розмірі 46664,74 грн та позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасувати п.п. 3.3.9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 55 від 03.07.2025 "Про результати службового розслідування" в частині здійснення відшкодування з ОСОБА_3 в сумі 66464,74 грн.

На виконання вимог суду представником військової частини НОМЕР_1 подано клопотання про долучення доказів, а саме, документи щодо факту службового розслідування стосовно військовослужбовців, яким надміру виплачено грошове забезпечення.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши доводи сторін, судом встановлено такі обставини у справі.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 2 капітана ОСОБА_3 з 25.02.2022 зараховано до списку особового складу частину, призначено на посаду начальника розвідки начальника групи розвідки ВОС-0901002.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 195 від 08.07.2023 ОСОБА_4 з 08.07.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх забезпечення, з 09.07.2023 знято з котлового забезпечення.

За результатами внутрішнього аудиту військової частини НОМЕР_1 був складений аудиторський звіт від 10.12.2024 № 527/19/аз, у якому було встановлено, зокрема, таке порушення: нестача майна та недоліки в обліку матеріальних цінностей; переплата грошового забезпечення; незаконне списання матеріальних цінностей.

На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 21.04.2025 № 91 було призначено службове розслідування.

Відповідно до матеріалів розслідування та аудиту встановлено, що внаслідок неналежного виконання обов`язків відповідачем за первинним позовом порушено вимоги Статуту внутрішньої служби (статей 11, 16, 59), Дисциплінарного статуту (статей 4, 5) та Положення № 300, що призвело до завдання шкоди державі у розмірі 46 664,74 грн. Складові завданої шкоди: переплата грошового забезпечення у розмірі 5267,87 грн (виплати солдату ОСОБА_5 , старшому солдату ОСОБА_6 та старшому солдату ОСОБА_7 та неправомірне преміювання у розмірі 41396,86 грн (виплати солдатам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ).

Згідно з п. 3.3.9 наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 03.07.2025 № 55 "Про результати службового розслідування", командиру в/ч НОМЕР_1 наказано забезпечити відшкодування прямої дійсної шкоди з ОСОБА_3 в повному розмірі 46664,74 грн.

Так, у зв`язку із несплатою вказаних сум, військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із позовом з метою відшкодування вказаних сум, а ОСОБА_3 , не погоджуючись із змістом вказаного наказу, звернувся за захистом своїх прав, подавши зустрічний позов.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За нормами частини 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 5 Статуту внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема такі обов`язки: сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; берегти державне майно (стаття 11 Статуту).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Пунктом 3.1.9. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 визначено, що усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.

Відповідно до статей 26-24 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Закон України від 03.10.2019 № 160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі- Закон № 160-IX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (пункт 5 частина 1 статті 1 Закону № 160-IX).

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом (частина 4 статті 3 Закону № 160-IX).

Статтею 6 Закону № 160-IX регламентовано, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, зокрема в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (частина 2 статті 8 Закону № 160-IX).

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (частина 7 статті 8 Закону № 160-IX).

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (частина 4 статті 8 Закону № 160-IX).

Відповідно до частини 1 статті 10 № 160-IX Закону відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Так, згідно статті 12 цього Закону у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Як свідчать матеріали справи, у період з 16.09.2024 по 12.11.2024 аудиторською групою 3 територіального управління внутрішнього аудиту був проведений внутрішній аудит військової частини НОМЕР_1 . За результатами внутрішнього аудиту було складено аудиторський звіт від 10.12.2024 № 527/19/аз, відповідно до якого встановлено упущення та відхилення в функціонуванні систем управління та внутрішнього контролю, у тому числі управління ризиками, у фінансово-господарській діяльності, що призвело до зайвого використання бюджетних коштів.

Зокрема, згідно аудиторського звіту, під час перевірки встановлено, що внаслідок порушення пункту 15 розділу І Порядку № 260, допущено переплату грошового забезпечення в сумі 327331,89 грн військовослужбовцям за період самовільного залишення ними місця проходження військової служби.

Внаслідок недбалого відношення до виконання зазначених вище вимог керівних документів створили передумови до здійснення переплат додаткової винагороди, передбаченої пунктом 15 розділу І Порядку 260 та пункту 6 розділу І Інструкції 280 на загальну суму 21739,09 грн.

В аудиторському звіті № 527/19/аз від 10.12.2024 у розділі 2.3 "Аудит організації фінансового та матеріально-технічного забезпечення", пункт 2.3.1 "Аудит використання коштів на виплату грошового забезпечення (щомісячні основні, додаткові та одноразові види, крім винагород)", визначено, що порушення допущено, зокрема, відповідними командирами підрозділів та колишніми начальниками групи персоналу в/ч НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_11 та капітаном ОСОБА_12 , які в порушення п. 6 розділу І Інструкції 280, не забезпечили достовірний облік особового складу у підрозділі (військовій частині).

У зазначений період військовослужбовці, яким здійснено виплату грошового забезпечення, незважаючи на самовільне полишення ними місць проходження служби були у підпорядкуванні командирів підрозділів, зокрема командира роти (відділення) розвідки майора ОСОБА_3 .

Керуючись частиною 8 статті 8 Закону № 160-IX, військова частина НОМЕР_2 під час проведення службового розслідування, керуючись аудиторським звітом, дійшла до висновку, що порушення допущене ОСОБА_3 у цій частині зумовили переплату додаткової винагороди у розмірі 5267,87 грн.

Окрім того результатами аудиту встановлено, що внаслідок порушення пункту 5 розділу XVI Порядку 260 допущено випадки неправомірного преміювання військовослужбовців, які не вийшли на службу без поважних причин, що призвело до безпідставного використання бюджетних коштів на загальну суму 383452,85 грн.

Так, а аудиторському звіті № 527/19/аз від 10.12.2024 в розділі 2.3 "Аудит організації фінансового та матеріально-технічного забезпечення", пункт 2.3.1 "Аудит використання коштів на виплату грошового забезпечення (щомісячні основні, додаткові та одноразові види, крім винагород)", визначено, що порушення допущено командирами підрозділів військової частини НОМЕР_1 та колишнім начальником стройової частини штабу лейтенантом ОСОБА_13 .

Внаслідок недбалого відношення до виконання зазначених вище вимог керівних документів створив передумови до здійснення переплат додаткової винагороди, передбаченої пункту 5 розділу XVI Порядку 260 та пункту 6 розділу І Інструкції 280 на загальну суму 132879,96 грн.

З урахуванням приписів частини 8 статті 8 Закону № 160-IX для визначення сум, які підлягають стягненню з кожної винної особи, які своїми діями зумовили переплату додаткової винагороди, відповідачем за зустрічним позовом розраховано розмір прямої дійсної шкоди, завданої військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_3 , що складає 41396,86 грн.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.07.2025 № 55 командиру військової частини НОМЕР_1 визначено вжити заходів щодо відшкодування з ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 46664 грн.

Згідно позиції представників позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 повинен нести матеріальну відповідальність у зв`язку із невиконанням службових обов`язків щодо організації діяльності роти розвідки військової частини НОМЕР_1 , незабезпечення належного надання інформації щодо підпорядкованого особового складу, який допустив порушення.

Відповідно до пункту 15 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно розділу VI Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.

Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки (пункт 5 Порядку № 260).

Згідно статті 69 Статуту начальник штабу бригади (полку, окремого батальйону) зобов`язаний, зокрема постійно знати про наявність особового складу, наявність і стан озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, а також щоденно керувати веденням їх обліку в бригаді (полку, окремому батальйоні), забезпечувати додержання штатної дисципліни та раціональне службове використання особового складу відповідно до набутого фаху.

Водночас, відповідно до примітки розділу "Начальник бригади" Статуту положеннями статей 82-84 керуються всі начальники служб бригади, начальник розвідки, начальник зв`язку та начальник фізичної підготовки і спорту бригади.

Відповідно до матеріалів справи, позивач є саме начальником розвідки.

Так, згідно статті 82 Статуту начальник служби бригади в мирний і воєнний час відповідає за відповідний вид забезпечення бригади цією службою; за підготовку підрозділів бригади відповідно до своєї спеціальності; за забезпечення бригади озброєнням, бойовою та іншою технікою і матеріальними засобами зі своєї служби, їх правильне використання та утримання в порядку і справності; за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, підпорядкованих підрозділів і служби; за додержання правил охорони довкілля підпорядкованими підрозділами на об`єктах служби, їх пожежну безпеку і санітарний стан; за стан навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.

Відповідно до статті 83 Статуту начальник служби бригади зобов`язаний: знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій щодо організації керівництва службою, додержуватися їх у службовій діяльності; брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки та організовувати їх виконання відповідно до своєї спеціальності; керувати діяльністю служби і бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів, підтримувати в них внутрішній порядок; знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського, сержантського (старшинського) складу служби і безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів, проводити з ними індивідуально-виховну роботу; проводити заняття з військовослужбовцями офіцерського, сержантського (старшинського) складу та підрозділами бригади зі своєї спеціальності, здійснювати заходи щодо підготовки відповідних класних спеціалістів; вживати заходів щодо охорони державної таємниці; знати наявність і стан, а також будову і правила експлуатації (використання) озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби; своєчасно проводити заходи щодо метрологічного забезпечення озброєння, бойової та іншої техніки, обладнання та майна служби і підпорядкованих підрозділів; здійснювати контроль та вживати заходів для забезпечення надійної охорони підпорядкованого складу, а також озброєння і техніки підпорядкованого підрозділу; стежити за справністю озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби в підрозділах бригади і на підпорядкованому складі, організовувати їх правильну експлуатацію (використання) та забезпечувати при цьому виконання вимог безпеки; здійснювати контроль за ощадливим витрачанням і правильністю використання пального та мастильних матеріалів в озброєнні, бойовій та іншій техніці служби; вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом бригади звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів; своєчасно подавати заявки на озброєння, бойову та іншу техніку і матеріальні засоби для своєї служби, здійснювати їх одержання, зберігання, видачу в підрозділи і своєчасно поновлювати (освіжати) непорушний запас; організовувати ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна) зі своєї служби в бригаді, контролювати якість і терміни його проведення, своєчасно забезпечувати здавання в ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна), які не можуть бути відремонтовані своїми силами; брати участь у розробленні планів проведення паркового і парко-господарського днів; оглядати озброєння, бойову та іншу техніку служби, що надходять у бригаду та відправляються з бригади; вживати заходів для запобігання надзвичайним подіям під час експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки і використання матеріальних засобів зі своєї служби, виявляти причини цих подій і забезпечувати їх усунення; здійснювати контроль за виконанням вимог пожежної безпеки в підпорядкованих підрозділах і службі, а також заходи щодо охорони довкілля; перевіряти несення бойового чергування і служби добовим нарядом згідно з графіком, затвердженим командиром бригади; керувати роботами з обладнання навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.

Начальник розвідки бригади підпорядковується начальникові штабу бригади і є прямим начальником особового складу розвідувального підрозділу бригади. На доповнення вимог, викладених у статтях 82-84, начальник розвідки бригади зобов`язаний: знати угруповання збройних сил, що протистоять на імовірному напрямку дій бригади, його бойовий і чисельний склад, організаційно-штатну структуру з`єднань, частин і підрозділів, їх озброєння, бойову та іншу техніку, тактику та ймовірний характер дій; збирати, аналізувати та узагальнювати відомості про ймовірного противника і місцевість, своєчасно доповідати їх командирові бригади та начальникові розвідки вищої ланки управління; перевіряти не рідше ніж один раз на три місяці у підрозділах і на складах бригади наявність та стан розвідувального озброєння, бойової та іншої техніки (стаття 90 Статуту).

Тобто аналізованими статтями на начальника розвідки обов`язку щодо слідкування за особовим складом не покладено.

Суд зауважує, що безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу (стаття 7 Статуту).

Принагідно суд зауважує, що заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону), за відсутності командира виконує його обов`язки. У військових частинах, де посада заступника командира бригади (полку, окремого батальйону) не передбачена за штатом, виконання цих обов`язків покладається на начальника штабу.

Тобто начальник штабу відповідає за загальне управління, планування та координацію бойової діяльності бригади, будучи першим заступником командира, тоді як начальник служб (у тому числі начальник розвідки) керує спеціальними видами воєнного забезпечення.

Відтак, суд констатує, що перелік обов`язків командира розвідки не передбачає слідкування за особовим складом військової частини та здійснення відповідних донесень. Вказаний обов`язок щодо ведення обліку складу в бригаді покладено саме на начальника штабу.

Більше того, суд констатує, що премії/додаткові винагороди не є обов`язковою складовою грошового забезпечення, а фактично є нагородою за певні заслуги. Тобто її нарахування та виплата залежать від настання визначених умов та прийняття відповідного рішення уповноваженого суб`єкта.

Так, чинним законодавством не передбачено та не закріплено такого поняття як подання донесення/рапорту на позбавлення премії/додаткової винагороди.

Відтак, суд спростовує доводи позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом щодо обов`язку відповідача за первинним позовом подати рапорт на позбавлення премії.

Судом встановлено, що наказами командира військової частини НОМЕР_1 № 50 від 01.06.2022 "Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення до місця служби молодшого сержанта ОСОБА_6 та старшого солдата ОСОБА_7 " та № 51 від 02.06.2023 "Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення до місця служби після лікування старшого солдата ОСОБА_5 " на ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 накладено дисциплінарні стягнення.

Окрім того, ОСОБА_3 , як особою у підпорядкування якої перебувала певна група військовослужбовців, на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт щодо відсутності на службі військовослужбовців, яким відповідно до аудиторського звіту було здійснено перевиплату грошового забезпечення, а саме, ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 92 від 06.09.2022 року вказаних осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Суд звертає увагу, що аналізовані накази містять вказівку про необхідність повідомлення про дисциплінарні стягнення начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 з метою прийняття відповідних змін до грошового забезпечення.

У свою чергу, контроль за виконанням вказаних наказів покладено на начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, зміст таких наказів додатково свідчить про відсутність у ОСОБА_3 обов`язку подавати відповідні відомості про позбавлення відповідних складових грошового забезпечення.

Натомість відомості про накладення дисциплінарних стягнень під час здійснення нарахування грошового забезпечення, апріорі, були відомі уповноваженим суб`єктам військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, суд констатує, що а ні аудиторський звіт, а ні матеріали службового розслідування не містять належних та допустимих доказів про те, що саме з вини ОСОБА_3 державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків.

Так, позивачем за первинним позовом та відповідачем за зустрічним позовом не доведено, в чому конкретно виражалася особиста недисциплінованість позивача, та який це причинний зв`язок має з перевиплатами, які дії позивачу слід було вчинити відповідно до його посадових обов`язків, щоб не виникла така переплата.

Встановлені обставини справи дають підстави для висновку, що військова частина НОМЕР_2 № 55, приймаючи наказ № 55 від 03.07.2025 "Про результати службового розслідування", згідно з пунктом 3.3.9 якого ОСОБА_3 притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі 46664,74 грн діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Відтак, вказаний пункт наказу є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на наведене відсутні підстави для відшкодування відповідачем за первісним позовом відповідних сум.

У силу вимог частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним не виконали процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довели правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах та прийнятого ним рішення, натомість доводи позивача за зустрічним позовом відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Таким чином, у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов - підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача за зустрічним позовом за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволення первісного позову військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення коштів.

Зустрічний позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 3.3.9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 55 від 03.07.2025 року "Про результати службового розслідування" в частині здійснення відшкодування з ОСОБА_3 звільненого з військової служби в сумі 46664,74 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_3 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович