Справа № 593/1602/24
Суддя: Данилів О. М.
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 593/1602/24
Провадження №2-а/593/1/2026
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2026 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Данилів О.М.

при секретарі Ольшанській Н.Р.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши в залі суду міста Бережани адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

5 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Бережанський районний суд Тернопільської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ББА № 272371 від 26 листопада 2024 року.

У заявлених вимогах позивач вказує на те, що 26 листопада 2024 року капітаном поліції Павликом Іваном Романовичем відносно нього було винесено постанову серії ББА № 272371 по справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

З цією постановою він категорично не погоджується оскільки інспектором поліції оскаржувана ним постанова винесена без належних доказів його вини із допущеними порушеннями його прав. Вважає, що вказана постанова має бути визнана протиправною та має бути скасована, бо інкримінованого йому правопорушення він не вчиняв.

Після усунення позивачем виявлених судом недоліків 23 грудня 2024 року ухвалою Бережанського районного суду за даними позовними вимогами ОСОБА_1 було відкрито провадження та вирішено розглядати вказану справу за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

3 січня 2025 року відповідач Головне Управління Національної поліції в Тернопільській області, отримавши вищевказану ухвалу суду разом із долученими до неї документами, у встановлений судом строк подав суду відзив на позов, у якому зазначив, що 26 листопада 2024року капітан поліції Павлик Іван Романович виніс постанову серії ББА № 272371 від 26.11.2024року на позивача ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він в м. Підгайці по вул. Міцкевича, керуючи транспортним засобом ''RENAULT LAGUNA'' із реєстраційним номером НОМЕР_1 та при з`їзді з головного кільца не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зміні напрямку руху, чим допустив порушення вимог п. 9.2.''б'' ПДР України, а саме - порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом чи розворотом і тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вважає, що винесена постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, бо зупинивши транспортний засіб, поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення поліцейським відповідно до вимог ст. ст. 278, 279 КУпАП було роз`яснено позивачеві його права, передбачені як ст. 63 Конституції України так і ст. 268 КУпАП.

До відзиву долучено відеозапис події, який безпосередньо стосується вчиненого позивачем правопорушення.

У поданому відзиві сторона відповідача вказала, що оскільки із матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно допустив порушення норм ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи. Враховуючи вищевикладене ГУНП вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним і до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, дав суду пояснення, аналогічні поданому позову, зокрема повідомив, що він 26 листопада 2024 року правопорушення не вчиняв, а тому не мав бути притягнутий до адміністративної відповідальності. А так як в матеріалах справи відсутні докази його вини, тому просив винесену щодо нього постанову скасувати, як незаконну. У своїх усних поясненнях позивач просив суд при постановленні по справі рішення звернути увагу на те, що якщо він допустив правопорушення, зазначене поліцейським у складеній ним постанові саме минаючи кільце, що знаходиться біля автостанції, то чому поліцейський не зупинив його авто зразу при виявленні правопорушення, а повідомив його про вказане вже при виїзді із міста, проїхавши більше двох кілометрів від зазначеного місця.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві на позов просив відмовити позивачу у задоволенні позову через його безпідставність та у зв`язку із зайнятістю по службі, розгляд справи проводити у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, взявши до уваги поданий суду відзив на позов із посиланням на докази, які були використані відповідачем при винесенні постанови, зокрема переглянувши долучений до відзиву відеозапис та оглянувши представлені позивачем докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною другою ст. 286 КАСУ передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Судом встановлено, що 26 листопада 2024 року ПОГ СВГ ВП ПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції Павликом Іваном Романовичем була винесена постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 272371, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн..

Із оглянутої в судовому засіданні оскаржуваної постанови видно, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення ним п.9.2"б" Правил дорожнього руху, а саме, що він 26 листопада 2024 року, о 17год. 05хв., в м. Підгайці, на вул. Міцкевича, керуючи транспортним засобом марки '' RENAULT LAGUNA'' при з`їзді з головного кільця не увімкнув світловий показчик повороту, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП. У вказаній постанові також вказано, що до неї додається: відеофіксація із відеореєстратора та нагрудної камери 857311.

Позивач не згідний із вказаною постановою, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона постановлена без належних доказів його вини. Крім вказаного, останній у визначений законодавцем десятиденний строк звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати незаконною зазначену постанову та скасувати її.

Приймаючи по справі рішення, суд бере до уваги той факт, що ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності за наявності правопорушення, яке підтверджене належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В якості доказу безпідставності позовних вимог відповідач разом із відзивом на позов подав компакт-диск із відеозаписом допущеного позивачем адміністративного правопорушення, який був зафіксований поліцейським за допомогою відеореєстратора, встановленого на службовому автомобілі.

Із переглянутого та дослідженого у судовому засіданні відеозапису, який міститься на наданому стороною відповідача оптичному диску, в підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення видно, що 26 листопада 2024 року, о 17год.05хв. транспортний засіб із напрямку м. Чорткова до м. Бережан рухається прямо по крайній правій смузі руху та не заїздить на кільце із круговим рухом. Однак враховуючи той факт, що відеозапис проводиться у сутінках, а тому із долученого відеозапису не видно номерного знаку транспортного засобу, тому неможливо його ідентифікувати та із вказаного відеозапису не видно, що саме позивач, керуючи транспортним засобом, порушив ПДР, як це зазначено у винесеній інспектором поліції постанові, тобто, переглянувши відеозапис, суд вважає, що він не є належним й достатнім доказом вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП, за обставин, вказаних в оскаржуваному позивачем рішенні відповідача. Тобто вказаний відеозапис поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, суд не вважає достатнім й належним доказом для підтвердження поза розумним сумнівом того, що позивач, за обставин, вказаних в оскаржуваній постанові, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 КУпАП.

Приймаючи по справі рішення, суд також враховує, що ст. 122 КУпАП має шість частин, однак незважаючи на вказане, у наданій позивачу постанові поліцейським не зазначено яку саме частину ст.122 КУпАП порушив позивач.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Крім вказаного, суд вважає необхідним також зазначити, що хоч у поданому відзиві представник відповідача зазначає, що оскаржувана позивачем постанова серії ББА № 272371 винесена інспектором поліції 26 листопада 2024 року у відповідності до вимог діючого законодавства, однак долучений до відзиву відеозапис спростовує вказане твердження і доводить той факт, що при винесенні постанови було грубо порушено право позивача на захист так як постанова була винесена без роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Постанова навіть не оголошувалася позивачу повністю, а лише було вказано, що через порушення п.9.2''б'' ПДР до нього застосовується стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень, який треба заплатити протягом п`ятнадцяти днів.

Також суд при постановленні по справі рішення враховує той факт, що хоч відеозапис, як доказ вказаного відповідачем правопорушення мав вестися постійно, однак долучений відеозапис містить ознаки переривання, а тому не може бути взятий до уваги як належний та допустимий доказ вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, зазначеного у постанові, а інших доказів відповідачем суду не представлено.

Приймаючи по справі рішення суд вважає, що в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За наведених вище обставин у їх сукупності факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпП, є недоведеним.

Враховуючи те, що за змістом ч.2 ст.77 КАС УКраїни, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх взаємозв`язку, правомірності оскаржуваної постанови та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи з наведеного, оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення не може бути залишена в силі і підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 122, 247, 268, 279, 280, 283, 284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 4, 9, 46, 48, 77, 139, 159, 242, 246, 268-272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про дорожній рух», суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 272371, винесену 26 листопада 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 гривень,- скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.