Справа № 420/40011/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 січня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову старшої державної виконавиці ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. Кліміченко Г.С. від 23.05.2025 по ВП № 78172168 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн.

Ухвалою суду від 08.12.2025 року адміністративний позов залишено без руху та позивачу надано час для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, а також з наданням відповідних доказів.

На виконання ухвали від 08.12.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 подано заяву про поновлення строку, яка обґрунтована такими обставинами:

1. Запровадження воєнного стану на території країни і продовження строку дії воєнного стану в Україні;

2. Перебування позивача в зоні бойових дій та виконання бойових завдань 100 % його особового складу.

3. Першочерговість вирішення завдань ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є органом військового управління, та виконує бойові задачі та вирішення завдань, пов`язаних з відбиттям нападів, охорони та оборони пункту управління підрозділів ХЗВ ВСП ЗСУ; боротьбою з ДРГ і забезпечення патрулювання під час комендантської години; організації комендантської служби на багатьох блокпостах в умовах воєнної загрози, організації збору, супроводження та охорони військовополонених з місць (місцевостей), де вони утримуються після взяття їх в полон, до таборів для тримання військовополонених або дільниць для тримання військовополонених, участі у боротьбі з ворожими диверсійно-розвідувальними групами в зоні відповідальності;

4. Запровадження довготривалих повітряних тривог, ракетна чи інше збройне ураження території;

5. Авіаудар по будівлі місцезнаходження майна та документів ХЗВ ВСП ЗСУ та подальше залучення до усунення наслідків ракетної атаки російської федерації в Херсоні, де загинули та постраждали люди, значних пошкоджень зазнали також і об`єкти цивільної інфраструктури. За цим фактом відкрито кримінальне провадження № 0000277 від 05.06.2025.

6. Звернення до Відповідача та самостійного структурного підрозділу Міністерства юстиції України Департаменту, до повноважень яких належить проведення перевірок законності виконавчого провадження та легітимне очікування Позивача на можливість таким чином відновити свої права без звернення до суду, шляхом скасування оскаржуваної постаанови про стягнення виконавчого збору ВП №78172168 від 23.05.2025.

7. Погіршення ситуації у енергосистемі, спричинене масованими російськими обстрілами об`єктів енергетики, що призводить до стабілізаційних відключень світла.

На підставі викладеного відповідач вважає, що причини пропуску строку на звернення з адміністративним позовом є поважним, оскільки пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі ХЗВ ВСП ЗСУ та унеможливили своєчасне звернення до Одеського окружного адміністративного суду. Таким чином, пропуск строку на подання позову обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця врегульовано ст. 287 КАС України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

У відповідності до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами частини п`ятої цієї статті визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 09.08.2025 року посадовими особами позивача почали вживатися заходи щодо оплати судового збору для подання позову про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору у ВП № 78172168.

Суд зазначає, що статтею 287 КАС України чітко визначено, що позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, щонайменше станом на 09.08.2025 року позивач був обізнаний про порушення своїх прав.

Однак із даною позовною заявою позивач звернувся лише 02.12.2025 року, тобто з порушенням 10-денного строку звернення до суду, визначеного ст.287 КАС України.

Частиною 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Позивач в обґрунтування заяви про поновлення строків звернення з позовною заявою зазначено, що 05.06.2025 внаслідок авіаудару зазнала пошкоджень будівля тимчасового місцезнаходження представників ХЗВ ВСП ЗСУ, які в тому числі, здійснювали заходи претензійно-позовної роботи та могли мати доступ до матеріалів ВП № 78054620.

Разом з цим, у позовній заяві позивачем вказано, 09.08.2025 представником ХЗВ ВСП ЗСУ за довіреністю, проведено моніторинг відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження у відкритому доступі. Під час моніторингу виявлено відкрите ВП №78172168, яке перебуває на виконанні у відповідача. На адресу ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. направлено заяву про отримання постанови про відкриття ВП № 78172168. У відповідь на запит, ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. надіслав постанову про відкриття.

Таким чином, не логічними є доводи представника позивача, що 05.06.2025 позивач втратив доступ до матеріалів ВП № 78172168, при тому, що за твердженнями позивача про відкриття ВП №78172168 він дізнався лише 09.08.2025.

Щодо доводів позивача на тривале не надання відповідей на скарги на дії державного виконавця, які подавалися ним з метою досудового врегулювання спору, як на причину пропуску строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Подання скарг на дії виконавця не є досудовим порядком вирішення спору, передбаченим законом, та не може створити об`єктивні передумови для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та стати належною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду.

Також суддя вважає необґрунтованими покликання представника позивача, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, на запровадження воєнного стану на території країни і продовження строку дії воєнного стану в Україні, перебування позивача в зоні бойових дій, на погіршення ситуації у енергосистемі, оскільки вказані обставини жодним чином не перешкоджали у звернення зі скаргами на дії державного виконавця.

Крім того, суддя зауважує, що позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду вказано, що ХЗВ ВСП ЗСУ почав вживати заходи досудового врегулювання спору, у зв`язку з ненадходженням від забезпечувального фінансового органу Міністерства оборони України квитанції про сплату судового збору та після отримання платіжної інструкції №815 про сплату судового збору одразу звернувся до суду з позовом.

З наведеного убачається, що зволікання позивача зі зверненням до суду з даним позовом, фактично пов`язане з тривалим ненадходженням від забезпечувального фінансового органу Міністерства оборони України квитанції про сплату судового збору.

В даному випадку суддя враховує висновки Верховного Суду викладені в постанові від 30 вересня 2025 року у справі № 120/4637/24, в якій зазначено: «…перевіряючи аргументи військової частини НОМЕР_1 щодо наявності перешкод у сплаті судового збору, як поважну причину для поновлення процесуального строку, суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що органи влади, що діють як суб`єкти владних повноважень від імені Держави та є учасниками процесу, мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не повинні допускати затримки та невиправданого зволікання при виконанні своїх процесуальних обов`язків.

29. Відповідаючи на аргументи заявника касаційної скарги, Верховний Суд підкреслює, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання відповідачем своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.».

Таким чином, суддя зазначає, що тривале ненадходженням від забезпечувального фінансового органу Міністерства оборони України квитанції про сплату судового збору, не може уважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовною заявою.

З огляду на викладене, суддя доходить висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не наведено обставини, які були об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом у визначений законом строк та надано доказів на підтвердження зазначених обставин.

Також, суддя вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, а вказані підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду суд визнає неповажними.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Оскільки позовна заява була подана в електронній формі, її екземпляр залишається в матеріалах судової справи та не надсилається позивачу.

Керуючись ст. 122, 123, 160, 169, 287 КАС України суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.293-295 КАС України.

Суддя/підпис П.П.Марин