Справа № 240/11439/25
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Житомир

справа № 240/11439/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №59 від 13.09.2024 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №59 від 31.11.2024, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №59 від 08.11.2024 у призначенні пенсії відповідно до п.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплатити пенсію згідно п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 06.09.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулась до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою про призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон України №796-XII).

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 13.09.2024 №59 їй відмовили у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, та у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Позивач повторно звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, однак відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.10.2024 №59 їй відмовили у призначенні пенсії оскільки, згідно з документами, право на пенсію відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796 відсутнє.

Позивач у чергове звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.11.2024 №59 позивачці відмовлено в призначені пенсії відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач, не погоджуючись з прийнятими рішеннями, вважаючи відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку необґрунтованими, звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачам за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачами.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що рішенням №59 від 08.11.2024 позивачу відмовлено у призначенні енсії відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України №796 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Зазначає, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 01.01.1992 по 06.04.1993 (не зараховано періоди роботи в російській федерації, оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992), та період з 26.04.1986 по 16.09.1988 (оскільки позивачка навчалася в Радомишльському СПТУ №41 згідно з дипломом НОМЕР_2 ) до періоду проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що рішенням №59 від 13.09.2024 позивачці відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України №796 у зв`язку з недостатністю страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, та у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Також вказує, Законом України №796-XII встановлено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії. Однак, користування пільгами визначеними Законом та наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України №796-XII.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження, надіслав до суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що розглянувши заяву та надані документи, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного терміну проживання на території, яка відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а також у зв`язку з недостатністю страхового стажу, підтвердженого у встановленому законодавством порядку.

05 серпня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (за вх. №61397/25), у якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що період проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 26.04.1986 по 01.10.1987, та з 01.06.1987 по 31.08.1987, з 17.09.1988 по 23.06.1987 має бути зарахований, як проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Пільговий період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 5 місяців, а тому, право на зниження пенсійного віку - 1 рік 2,5 місяців. Проживання в зоні безумовного (добровільного) відселення за період з 24.06.1989 по 12.11.1992 становить 3 роки 4 місяці, а тому, право на зниження пенсійного віку - 1 рік за кожний рік проживання в зоні, що становить 3 роки 4 місяці.

Саме тому, позивач вважає, що має право на зниження пенсійного віку на 7 років 6,5 місяців.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_3 громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах гарантованого добровільного відселення у 1989-1992 рр. (категорія 3), видане Облдержадміністрацією від 25.11.1992.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.09.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто 13 вересня 2024 року та прийнято рішення №59 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку та у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р.

В зазначеному рішенні вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 11 місяців 03 дні, якого не достатньо для призначення пенсії за віком. Тривалість проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 2 місяці 12 днів, станом на 01.01.1993 - 02 роки 02 місяці 12 днів, що не дає право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

24.10.2024 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто 31 жовтня 2024 року та прийнято рішення №59 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" оскільки, згідно з наданими документами, право на пенсію відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796 відсутнє.

В зазначеному рішенні вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 10 місяців 29 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в росії з 01.01.1992 по 06.04.1993, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 19.09.1988.

Документами підтверджено факт проживання станом на 01.01.1993 - 02 роки 02 місяці 12 днів. До періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення згідно з довідкою без номеру від 22.04.2024 не зараховано період з 26.04.1986 по 16.09.1988, оскільки згідно з дипломом НОМЕР_2 , ОСОБА_1 навчалася в Радомишльському СПТУ №41.

Крім цього, зазначено, що заявником надано довідку №870 від 08.10.2024 про те, що вона була зареєстрована в с. Рудня-Жеренці (Коростенського району) Житомирської області з 24.06.1989 по 12.11.1992. Дана територія відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії відповідно до Постанови КМ України від 23.07.1991 №106. Сумування періодів проживання у зонах різних категорій законодавством не передбачено.

02.11.2024 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто 08 листопада 2024 року прийнято рішення №59 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В зазначеному рішенні вказано, що вік заявниці 54 роки 02 місяці 28 днів. Страховий стаж особи становить 27 років 10 місяців 29 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_6 з 01.01.1992 по 06.04.1993, оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991. За наданими документами до періоду проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не зараховано період навчання з 26.04.1986 по 16.09.1988, оскільки згідно з дипломом НОМЕР_2 позивач навчалася в Радомишльському СПТУ №41.

Листом від 14.11.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивачу про відмову в призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV.

В той же час, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №769-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 55 Закону №796-ХІІ визначені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 зазначеного Закону №796-ХІІ встановлено, зокрема, що:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-ХІІ прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про прокуратуру" та цього Закону, призначається одна пенсія за вибором особи. Порядок фінансування пенсій, призначених відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлюється зазначеними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали та територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-ХІІ.

Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Спір у цій справі, зокрема, виник з питання щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення та відповідно її права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Щодо не зарахування до проживання період навчання позивача в Радомишльському СППТУ, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що на день звернення до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, відповідно до довідки №242 від 22.04.2024, виданої Лугинською селищною радою про те, що ОСОБА_2 дійсно з 26.04.1986 по 23.06.1989 була зареєстрована та постійно проживала в с.Червона Волока, Лугинського району, Житомирської області.

У період з 01.10.1987 по 16.09.1988 позивач навчалася в Радомишльському СППТУ №41, що підтверджується дипломом Серії НОМЕР_2 .

Відповідачі зазначають, що періоди проживання та термін навчання позивача в Радомишльському СППТУ №41 не зараховується до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки навчальний заклад знаходився в м.Радомишль, яке не відноситься до території радіоактивного забруднення.

Суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23, за змістом яких оскільки навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду.

Законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова №106).

Відповідно до Постанови №106, м. Радомишль не включений у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і не віднесений до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Отже, період перебування особи (навчання, роботи) на території, яка не віднесена до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи) на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Таким чином, період навчання позивача у навчальному закладі в м. Радомишль з 01.10.1987 по 16.09.1988 не підлягає врахуванню при призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, а тому відмова відповідачів у врахуванні зазначеного періоду є правомірною.

Згідно з довідкою, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю "Червона Волока" (далі - ТОВ "Червона Волока") від 08.08.2024 №25, ОСОБА_1 дійсно працювала у хмелерадгоспі "Жовтневий" з 19.09.1988 по 31.01.1989.

Крім цього, з інформацією зазначеною у довідці, виданій ТОВ "Червона Волока" №26 від 08.08.2024 слідує, що колгосп «За Комунізм» реорганізовано в хмелерадгосп «Жовтневий» 01.04.1976. Хмелерадгосп «Жовтневий» реорганізовано в КСП «Червона Волока» 15.02.1996. КСП «Червона Волока» реорганізовано в ТОВ «Червона Волока» 17.03.2000. Перереєстровано ТОВ «Червона Волока» з юридичної адреси: 11313 Житомирська область, Лугинський район, село Червона Волока, вулиця Шевченко, 58А на юридичну адресу: 11101 Житомирська область, Овруцький район, село Радчиці, вулиця Шевченко, 39, з 01.01.2016.

Відповідно до довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Степанівське" №13 від 06.08.2024, ОСОБА_1 дійсно працювала в хмелерадгоспі "Степанівський" з 01.02.1989 по 29.09.1989.

Згідно з довідкою від 26.08.2024 №14, виданою ТОВ "Степанівське", 23.02.1996 хмелерадгосп "Степанівський" був реорганізований в КСП "Степанівське" відповідно до наказу №13 від 23.02.1996, та 23.03.2000, згідно з протоколом №1 від 12.03.2000, КСП "Степанівське" було реорганізовано в ТОВ "Степанівське".

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Жеревецького старостинського округу Лугинської селищної ради від 08.10.2024 №870, виданої ОСОБА_1 про те, що вона дійсно постійно була зареєстрована та постійно проживала у селі Рудня-Жеревці, Коростенського району, Житомирської області з 24.06.1989 по 12.11.1992.

Водночас, відповідно до записів, що містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 за №5-7, позивачка з 23.11.1989 по 06.04.1993 працювала в районах Крайньої Півночі, а тому вказаний період не підлягає зарахуванню до періоду проживання позивачки в зоні радіоактивного забруднення.

Суд зазначає, що с.Червона Волока (Коростенського (Лугинського) району) та с.Рудня-Жеревці (Коростенського (Лугинського) району) належать до другої зони гарантованого добровільного відселення, згідно з постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-ХІІ особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

З урахуванням викладеного, зарахуванню підлягає період проживання позивачки в с.Червона Волока, Коростенського (Лугинського) району, Житомирської області з 26.04.1986 по 30.09.1987 (1 рік 5 місяців 5 днів), з 17.09.1988 по 23.06.1989 (9 місяців 7 днів), а також зарахуванню підлягає період проживання позивачки в с. Рудня-Жеревці, Коростенського (Лугинського) району, Житомирської області з 24.06.1989 по 22.11.1989 (4 місяці 30 днів), що в сукупності становить 2 роки 7 місяців 9 днів.

Отже, у відповідачів були відсутні підстави для призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ , а тому прийняті в цій частині рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, є правомірними та такими, що прийняті відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо доводів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_6 з 01.01.1992 по 06.04.1993, оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV(далі - Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно з статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

13 березня 1992 України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі також - Угода від 13.03.1992).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Таким чином, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Отже, Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при призначенні пенсії, а також заробіток за відповідний період, який підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Матеріали справи свідчать, що згідно із записами, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач працювала на території російської федерації з 23.11.1989 по 06.04.1993.

Вказані записи про періоди роботи позивача, засвідчені чітким відтиском печатки вказаних закладів та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися у їх правдивості.

Таким чином, позивачем подано документи для підтвердження стажу її роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі - Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім цього, згідно із приписами пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку, враховуючи обставини що склалися у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 рф на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачі протиправно відмовили у врахуванні при обчисленні страхового стажу позивача періоду її роботи на території рф до моменту повномасштабного вторгнення.

Підсумовуючи наведене, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до її страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 06.04.1993, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_6 , є протиправними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.10.2024 №59 та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.11.2024 №59 про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.01.1992 по 06.04.1993, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_6 .

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В спірному випадку заява позивача від 02.11.2024 (останнє звернення позивача до пенсійного органу) про призначення пенсії за віком розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та за результатом її розгляду прийнято рішення від 08.11.2024 №59.

Таким чином, оскільки відповідальним за прийняття оскаржуваного рішення є орган Пенсійного фонду, що розглядав таку заяву, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання саме такого органу Пенсійного фонду призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2024 про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 06.04.1993, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_6 .

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те що, відповідачами не надано суду доказів на підтвердження правомірності своєї відмови, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В силу приписів ч.1 ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б, м.Запоріжжя, Запорізький р-н, Запорізька обл., 69005, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул.Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівський р-н, Львівська обл., 79016, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавський р-н, Полтавська обл., 36000, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №59 від 31.10.2024 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №59 від 08.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до п.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2024 про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 06.04.1993, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_6 , та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 (шістдесят) коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 19 січня 2026 року.

Суддя А.В. Горовенко