Справа № 160/10732/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/10732/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Суботіна Геннадія Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року в адміністративній справі №160/10732/25 (головуючий суддя першої інстанції - Рябчук О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11.04.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду його рапорту від 04.03.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із загибеллю рідного брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, протиправною;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути його рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із загибеллю рідного брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

- стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення прийнято при недоведеності обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки висновки суду не відповідають матеріалам та обставинам справи. Апелянт вказує, що в будь-якому разі, отримавши рапорт на звільнення з військової служби, відповідач мав прийняти рішення по суті рапорту або про задоволення, або про відмову, яка мала бути обґрунтованою та вмотивованою, проте неприйняття такого рішення свідчить про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка є суб`єктом владних повноважень. Зазначає, що позивач має всі законні підстави для звільнення з військової служби, проте рапорт ОСОБА_1 залишений командуванням військової частини НОМЕР_1 без уваги, в той час як згідно зі ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 19.02.2023 по теперішній час.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.02.2023 року №50 вважати такими, що зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зокрема: солдата ОСОБА_2 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, призначеного на посаду КОМАНДИРА 1 ІНЖЕНЕРНОСАПЕРНОГО ВІДДІЛЕННЯ ІНЖЕНЕРНО-САПЕРНОГО ВЗВОДУ МОТОПІХОТНОГО БАТАЛЬЙОНУ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 , ВОС 166182А (2068) який прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з 19 лютого 2023 року зарахувати до списків особового складу та на всі види забезпечення; і вважати таким, що 19 лютого 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з тарифним розрядом 8, шпк «молодший сержант». Зарахувати на продовольче забезпечення з 20 лютого 2023 року. Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 04.03.2022 №248/1210 виплачувати: надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 492 % посадового окладу.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.06.2023 року №178 нижчепойменованих військовослужбовців вважати такими, що вибули із складу сил і засобів, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії збройних сил рф, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: нижчепойменованих військовослужбовців зняти з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини: солдат ОСОБА_3 командир 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Зняти з грошового забезпечення з 26 червня 2023 року. Зняти з продовольчого забезпечення з 28 червня 2023 року.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.07.2023 року №189 відповідно до підпункту 14 пункту 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» нижчепойменованих осіб рядового складу Збройних Сил України УВІЛЬНИТИ від займаної посади та ЗАРАХУВАТИ у розпорядження командира з залишенням у списках підрозділів, у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, з 06.07.2023 року: солдата ОСОБА_4 , командира 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.01.2025 року №33 відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», нижчепойменованих осіб рядового, сержантського та старшинського складу військової частини НОМЕР_1 УВІЛЬНИТИ від займаної посади, ПРИЗУПИНИТИ військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України: солдату ОСОБА_5 , командиру 1 інженерносаперного відділення інженерно-саперного взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину з 26 червня 2023 року увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України з 27 січня 2025 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 30-РС від 28.01.2025 та виключити із списків особового складу. Облікові документи направити до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 30-РС від 28.01.2025, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.01.2025 № 0004299.

Відповідно до витягу з ЄРДР №0004299 від 27.01.2025 року до ТУ ДБР, розташованого у м.Краматорськ, надійшло повідомлення військової частини НОМЕР_1 про те, що по факту 26.06.2023 року в умовах воєнного стану самовільно залишив місце несення служби з метою ухилення від проходження військової служби в районі АДРЕСА_2 , командир 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема механізована бригада) Сухопутних військ ЗСУ, солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

04.03.2025 року позивачем на командира військової частини НОМЕР_1 через Міністерство оборони України направлено рапорт, в якому наведено підстави для звільнення останнього з військової служби, оскільки його близький родич (рідний (повнорідний) брат) загинув під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України у воєнний стан (а.с.24-25).

До рапорту долучено наступні документи:

1)Нотаріально завірена копія військового квитка серії НОМЕР_5 ;

2) Нотаріально завірена копія паспорту на ім`я ОСОБА_1 ;

3) Нотаріально завірена копія картки фізичної особи - платника податків на ім`я ОСОБА_1 ;

4) Нотаріально завірена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ;

5) Нотаріально завірена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ;

6) Нотаріально завірена копія сповіщення сім`ї №К/11147/342 від 09.11.2023;

7) Нотаріально завірена копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 ;

8) Нотаріально завірена копія витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця з протоколу №2305 від 12.06.2024;

9) Нотаріально завірена копія паспорту на ім`я ОСОБА_6 ;

10) Нотаріально завірена копія картки платника податків на ім`я ОСОБА_6 ;

11) Нотаріально завірена копія посвідчення члена сім`ї загиблого серії НОМЕР_9 ;

12) Нотаріально завірена копія посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загину (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби серії НОМЕР_10 .

Вказаний рапорт направлено засобами поштового зв`язку на адресу Міністерства оборони України 04.03.2025 року, що підтверджується поштовою накладною №70063081 (а.с.26).

23.03.2025 на військову частину НОМЕР_1 направлено адвокатський запит за вих. №21/03-3 з проханням надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів (наказів, розпоряджень, тощо) щодо прийнятого відповідного рішення по суті рапорту ОСОБА_1 . (а.с.27-29).

Відповідно до листа №5724 від 04.04.2025 року командування військової частини НОМЕР_1 стосовно рапорту на звільнення з військової служби позивача повідомлено, що даний військовослужбовець самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та наявний витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань (тобто служба призупинена). Зазначено, що ОСОБА_1 потрібно повернутися до розташування військової частини, та надати постанову про закриття кримінального провадження або рішення суду, відновитися на військовій службі та подати рапорт у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з відповідними додатками (а.с.31-32).

Не погодившись з бездіяльністю військової частини щодо не розгляду його рапорту про звільнення з військової служби, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави стверджувати про допущену відповідачем протиправну бездіяльність відсутні, оскільки прийняття рішення по рапорту позивача про звільнення з військової служби неможливе до повернення останнього до військової частини, яку він самовільно залишив (згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення №1153/2008), або до набрання законної сили обвинувального вироку (відповідно абзацу 1 пункту 144-5 Положення №1153/2008), або після продовження його військової служби (у відповідності до абзацу 1 пункту 144-6 Положення №1153/2008).

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався указами Президента України та діє станом на день розгляду справи.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232).

За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Положеннями частини другої статті 2 Закону №2232 визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232 видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Положеннями статті 24 Закону № 2232-XII визначено процедуру початку, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до ч. 3 ст.24 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно із частиною сьомою статті 26 Закону №2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі по тексту - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, п.7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно із абзацем 2 п.12 Положення №1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається, зокрема, командирам військових частин.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.

Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі по тексту - Статут), із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Згідно із пунктом 12.9 розділу XII цієї ж Інструкції документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення:

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз. 3 п. 241 Положення №1153/2008).

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за №438/16454 (далі по тексту - Інструкція №170), передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, рапорт від 04.03.2025 року про звільнення з військової служби складено та підписано позивачем на командира військової частини НОМЕР_1 через Міністерство оборони України та направлено засобами поштового зв`язку саме на адресу Міністерства оборони України.

Вважаючи, що має підстави для звільнення з військової служби, позивач надіслав рапорт про звільнення з військової служби через Міністерство оборони України, тобто позивачем не дотримано вимог Положення №1153/2008 в частині подання рапорту до безпосереднього керівника (командування Військової частини НОМЕР_1 ).

Колегія суддів зазначає, що підстави для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби, який подано у неналежний спосіб, відсутні, як правильно і зазначив суд першої інстанції.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняття рішення по рапорту позивача про звільнення з військової служби неможливе до повернення останнього до військової частини, яку він самовільно залишив (згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення №1153/2008), або до набрання законної сили обвинувального вироку (відповідно абзацу 1 пункту 144-5 Положення №1153/2008), або після продовження його військової служби (у відповідності до абзацу 1 пункту 144-6 Положення №1153/2008), про що було зазначено відповідачем у відповіді на запит представника позивача.

Доказів протилежного позивачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому у відповідності до вимог частини 6 статті 139 КАС України, розподіл судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, апеляційним судом не здійснюється.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Суботіна Геннадія Геннадійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року в адміністративній справі №160/10732/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року в адміністративній справі №160/10732/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко