Справа № 380/24009/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/24009/24 пров. № А/857/7547/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про визнання протиправною відмови у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності та зарахування періодів роботи до страхового (загального) та пільгового стажу, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Гулкевич І.З., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16.01.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

25.11.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. щодо відмови зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у Відокремленому підрозділі /ВП/ «Шахта «Червоноградська» Державного підприємства /ДП/ «Львіввугілля» та відмови здійснити перерахунок розміру пенсії відповідно до абз.8 ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 09.04.2024р. на підставі абз.8 ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі пенсії за віком, обчисленої з урахуванням абз.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст.8 Закону України № 345-VI від 02.09.2008р. «Про підвищення престижності шахтарської праці», а також виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше проведених виплат;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. зарахувати ОСОБА_1 період роботи на ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. до стажу роботи, що дає право на призначення та обчислення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 та до страхового стажу;

стягнути з відповідача судові витрати (а.с.1-12, 86).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмову провадженні) (а.с.89 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового (загального) стажу та пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1 періоду роботи у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. та в проведенні перерахунку пенсії відповідно до абз.8 ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. зарахувати ОСОБА_1 до страхового (загального) стажу та пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1 період роботи з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», врахувавши заробітну плату за вказаний період; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснити ОСОБА_1 з 09.04.2024р. перерахунок і виплату призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком згідно з абз.8 ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», виплату здійснити з урахуванням виплачених сум; стягнуто з ГУ ПФ України у Львівській обл. за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. (а.с.169-172).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.175-179).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не врахував вимоги діючого законодавства та дійшов хибного висновку щодо необхідності зарахування позивачу до страхового та пільгового стажу спірних періодів роботи, що суперечить вимогам закону і порушує порядок зарахування такого стажу.

Зокрема, позивачу було призначено пенсію по III групі інвалідності внаслідок професійного захворювання з 09.04.2024р. відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії період роботи позивача з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» не зараховано до страхового та до пільгового (підземного) стажу за Списком № 1, оскільки згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу (Форми ОК-5) ОСОБА_1 за вказаний період були відсутні відомості про сплату страхових внесків ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля». Страховий стаж позивача при призначенні пенсії, обчислений до 31.12.2021р., та становить 16 років 11 днів, в тому числі 15 років 09 місяців 01 день пільговий стаж на роботах за Списком № 1.

При цьому відповідно до приписів ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком для чоловіка становить 35 років.

Оскільки, страховий стаж роботи позивача, що дає право на обчислення пенсії згідно з положень абз.8 ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент призначення пенсії становив менше 35 років, у позивача було відсутнє право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком з 09.04.2024р. у розмірі пенсії за віком.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалах про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Львівській обл. як одержувач пенсії по ІІІ групі інвалідності внаслідок професійного захворювання відповідно до Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /надалі - Закон № 1058-ІV/, з 09.04.2024р. Розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу тривалістю 16 років 11 днів, з яких 15 років 09 місяців 01 день пільговий стаж на роботах за Списком № 1 (а.с.159, 164).

Відповідно до форми РС-право ОСОБА_1 при призначенні пенсії по інвалідності був урахований страховий та пільговий стаж за Списком №1 до 31.12.2021р. (а.с.160-168).

ГУ ПФ України у Львівській обл. листом № 1300-5903-8/185491 від 11.09.2024р. на адвокатський запит представника Пащука А.І. в інтересах ОСОБА_1 від 03.11.2024р. повідомило, що згідно з матеріалами електронної пенсійної справи № 84 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності як особі з інвалідністю III групи внаслідок професійного захворювання; загальний страховий стаж при призначенні пенсії врахований по 31.12.2021р. відповідно до відомостей про сплату страхових внесків та становить 16 років 11 днів. Додатково до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності, зараховано період з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку - 23 роки 06 місяці 18 днів. Період роботи з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. враховано для розрахунку права на пенсію відповідно до ст.8 Закону України № 345-VI від 02.09.2008р. «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ст.40 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Період роботи з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» не враховано до страхового та до підземного стажу за Списком № 1 та до розрахунку середньої заробітної плати , оскільки за цей період відсутня сплата страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.82-83).

Незгода позивача із відмовою у перерахунку пенсії по інвалідності та незарахування до страхового та пільгового (підземного) стажу спірного періоду роботи (з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля») слугувала підставою для звернення до суду із розглядуваним позовом.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи, зокрема записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , підтверджується, що позивач у спірний період з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. працював у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля». Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) у вищевказаний період позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата.

При цьому суд зауважив, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладений на підприємство. Отже, право на зарахування періоду роботи особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку щодо нарахування та сплати страхових внесків.

Оскільки у спірний період роботи позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, роботодавець позивача був зобов`язаний нараховувати та сплачувати страхові внески. Проте внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», що є недопустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Тому відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за спірний у цій справі період не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування цього періоду до страхового (загального) стажу та пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1, а також на врахування заробітної плати за вказаний період.

Враховуючи, що період роботи позивача у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. підлягає зарахуванню до страхового (загального) стажу та до пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1, тому розмір пенсії повинен бути обчислений з дати її призначення (09.04.2024р.) відповідно до абз.8 ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 та 28 цього Закону, та ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XII/ та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон № 1058-IV.

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 цього Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно п.2 ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія по інвалідності

Згідно з частиною першою статті 30 Закон № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону

У ст.1 Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За приписами п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, пенсійний орган не зарахував до страхового та пільгового стажу позивача період роботи з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату за вказаний період страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 1 Закону України № 345-VI від 02.09.2008р. «Про підвищення престижності шахтарської праці» /далі Закон № 345-VI/ передбачено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно ст.8 Закону № 345-VI (у редакції Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Частиною 1 ст.28 Закону № 1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, згідно вказаних норм, чоловіки, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років на посадах, передбачених Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, мають право на отримання пенсії у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону № 345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку № 1, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, та були зайняті на підземних роботах повний робочий день, працівники державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості, а також працівники шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Встановлено, що позивачу з 09.04.2024р. призначену пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок професійного захворювання відповідно до Закону № 1058-ІV; розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу тривалістю 16 років 11 днів, з яких 15 років 09 місяців 01 день пільговий стаж на роботах за Списком № 1.

Пенсійним органом під час призначення позивачу пенсії до страхового та пільгового (підземного) стажу не зараховано період з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату за вказаний період страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що не заперечується відповідачем.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 21.12.2005р. позивач у спірний період з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. працював у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля».

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) у вищевказаний період позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, однак страхові внески підприємством-страхувальником не сплачувались.

Щодо несплати страхових внесків за відповідні періоди роботи позивача, колегія суддів враховує наступне.

Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, в свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Тому відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів з такої підстави як непідтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем вимог законодавства.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019р. у справі № 144/669/17, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17 та від 01.03.2021р. у справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Згідно із ч.1 ст.15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ста.20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Оскільки у спірний період роботи позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, роботодавець позивача був зобов`язаний нараховувати та сплачувати страхові внески. Проте внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», що є недопустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Відтак, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування цього періоду до страхового (загального) стажу та пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1, а також на врахування заробітної плати за вказаний період.

Таким чином, період роботи позивача з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» підлягає зарахуванню до його страхового (загального) стажу та пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1, із врахуванням заробітної плати за вказаний період.

Щодо позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії позивача, апеляційний суд враховує наступне.

Встановлено, що позивачу з 09.04.2024р. призначену пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок професійного захворювання відповідно до Закону № 1058-ІV.

Частиною 1 ст.28 Закону № 1058-ІV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону № 1058-ІV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону (абз.8 ч.2 ст.33 Закону № 1058-ІV).

Враховуючи, що період роботи позивача у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. підлягає зарахуванню до страхового (загального) стажу та до пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1 розмір пенсії повинен бути обчислений з дати її призначення (09.04.2024р.) відповідно до абз.8 ч.2 ст.33 Закону № 1058-ІV в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 та 28 цього Закону, та ст.8 Закону № 345-VI.

Звідси, відмова пенсійного органу в перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, із врахуванням до його страхового (загального) стажу та пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1 періоду роботи з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», та заробітної плати за вказаний період є неправомірною та не ґрунтується на вимогах закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування ч.4 ст.245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14.08.2018р. у справі № 820/5134/17, від 28.02.2020р. у справі № 806/3304/18, від 16.11.2020р. у справі № 640/5615/19, від 04.09.2021р. у справі № 320/5007/20, від 14.09.2021р. у справі № 320/5007/20 та від 23.12.2021р. у справі № 480/4737/19.

При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2021р. у справі № 480/4737/19 та від 08.02.2022р. у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Отже, ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції для ефективного захисту прав і свобод позивача, відновлення його порушеного права дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову шляхом зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового (загального) стажу та пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1 періоду роботи з 01.01.2022р. по 12.02.2024р. у ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», врахувавши заробітну плату за вказаний період та зобов`язання здійснити ОСОБА_1 з 09.04.2024р. перерахунок і виплату призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком згідно з абз.8 ч.2 ст.33 Закону № 1058-ІV, ст.8 Закону № 345-VI, виплату здійснити з урахуванням виплачених сум.

Отже, апелянт в апеляційній скарзі не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ у Львівській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2025р. в адміністративній справі № 380/24009/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 19.01.2026р.