Справа № 520/19468/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

19.01.2026 р. справа №520/19468/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Генерал-майора Драпатого Михайла - командувача Оперативно-стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі за текстом - Відповідач №1), Оперативно-стратегічного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі з текстом - Відповідач №2), Генерального штабу Збройних Сил України (далі за текстом - Відповідач №3), Міністерства оборони України (далі за текстом - Відповідач №4)
провизнання протиправним та скасування наказу,
встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправним та скасування наказу командувача ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " "Про результати службового розслідування" від 29.04.2025 №172/нод/дск в частині притягнення командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення - "сувора догана".

Аргументуючи цю вимогу, заявник зазначив, що: 1) оскаржене рішення субєкта владних повноважень не встановлює вини заявника у втраті у смузі оборони НОМЕР_1 окремої механізованої бригади позицій ПВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал» в районі населеного пункту Тарасівка; 2) оскаржене рішення субєкта владних повноважень не містить опису дисциплінарного проступку заявника; 3) оскаржене рішення субєкта владних повноважень не встановлює вини заявника, не відповідає умовам розсудливості, вмотивованості та обґрунтованості; 4) оскаржене рішення субєкта владних повноважень було прийнято за наслідками службового розслідування, проведеного із порушенням процедури в частині виконання вимог п.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (нагадування про обовязки служби перед накладанням дисциплінарного стягнення); 5) оскаржене рішення субєкта владних повноважень було прийнято за наслідками службового розслідування, проведеного із порушенням процедури в частині не ознайомлення заявника із змістом наказу про призначення службового розслідування та матеріалами службового розслідування; 6) станом на календарну дату 12.02.2025р. (коли заявник став на посаду командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади) дана бригада через рівень укомплектованості військовослужбовцями, рівень забезпечення боєприпасами, рівень моральної налаштованості особового складу була неспроможна виконувати бойові завдання; 7) НОМЕР_1 окрема механізована бригада перейшла на штат механізованої бригади із штату піхотної бригади виключно на рівні складання паперових документів, попри відсутність реальної події фактичного переходу; 8) у щоденних підсумкових бойових донесеннях та повідомленнях у застосунках до мобільного телефону заявник доповідав по команді вищій військовій посадовій особі (командиру ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та командувачу ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - генералу Драпатому, тобто автору оскарженого наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності) про проблемні питання у функціонуванні НОМЕР_1 окремої механізованої бригади та неспроможності виконувати бойові завдання відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.11.2024р. №509/дск; 9) отримані бойові розпорядження були неможливими до виконання через санітарні втрати, безповоротні втрати, кількість військовослужбовців, котрі знаходились у правовому режимі самовільного залишення військової частини, низькою укомплектованістю особового складу, відсутністю бойового злагодження особового складу, нестачі ресурсів; 10) причинами втрати 157 окремою механізованою бригадою позицій ПВ «Лебідь», ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал» в районі населеного пункту Тарасівка є: відсутність належного доукомплектування особовим складом, переважаючі сили противника, щільні обстріли артилерії ворога, застосування противником безпілотних літальних апаратів (дронів) із скидами, застосування ворогом хімічних боєприпасів, знищення позицій у фортифікаційному відношенні, критичний бойовий потенціал бригади, недостатній рівень забезпечення особовим складом, озброєнням, військовою технікою, матеріально-технічними ресурсами, інформаційними ресурсами, іншими ресурсами; 11) невідповідність оскарженого рішення субєкта владних повноважень «критеріям Енгеля» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів»).

Відповідач №1 із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що позивач володіючи інформацією про відсутність особового складу на вказаних позиціях не вжив жодних заходів, спрямованих на забезпечення несення служби військовослужбовцями па позиціях, або заходів на відновлення позиції, або доповіді до вищого командування про втрату позицій, всупереч вимогам Табелю термінових донесень Збройних Сил України, затвердженого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.01.2024 №36/дск, в частині надання доповідей про втрату позицій. Те, що позивач не вживав заходів, спрямованих на забезпечення несення служби військовослужбовцями на позиціях, або заходів на відновлення позиції, підтверджується відсутністю доповідей позивача, як командира 157 омбр, про заходи щодо відновлення позицій та направлення на них військовослужбовців, та не спростовується поясненнями посадових осіб. Також позивач у поясненнях зазначав, що резерв у підпорядкованій військовій частині було створено, але він не застосовувався. Кількість військовослужбовців, що призначалися для виконання бойових (спеціальних) завдань на позиціях відділення не відповідала вимогам бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.04.2024 № 4929, та бойових розпоряджень Командувача ОСУВ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.04,2024 № 313/1908/1752т. від 30.08.2024 №313/1908/8819т в частині забезпечення на позиціях відділень з метою виконання бойових (спеціальних) завдань особовим складом в чисельності не меншої штатної чисельності механізованого (мотопіхотного) відділення, з відповідним озброєнням.

Відповідач №2 був належним чином сповіщений про розгляд справи, але не виконав процесуального обов`язку з приводу подання відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів.

Відповідач №3 та Відповідач №4 із поданим позовом не погодились з підстав безпідставності заявлених вимог.

Позов було подано заявником до суду - 22.07.2025р.

Рішення про прийняття позову до провадження було прийнято судом після усунення недоліків в оформленні позову - 04.08.2025р.

Ухвалою суду від 16.12.2025р. було задоволено заяву про самовідвід судді Харківського окружного адміністративного суду Горшкової О.О. від розгляду справи №520/19468/25.

Ухвалою суду від 18.12.2025р. справу №520/19468/25 було прийнято до провадження суддею Харківського окружного адміністративного суду Сліденком А.В.

Відзив на позов від Відповідача №3 - Генерального штабу Збройних Сил України був отриманий судом - 05.01.2026р.

Відзив на позов від Відповідача №4 - Міністерства оборони України був отриманий судом - 05.01.2026р.

Відповіді на відзиви відповідачів були отримані судом - 06.01.2026р.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2025р. по справі №520/19468/25 від Оперативно-стратегічного угруповування військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та від Військової частини НОМЕР_2 була витребувана низка доказів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025р. по справі №520/19468/25 від Військової частини НОМЕР_3 була витребувана низка доказів.

06.11.2025р. представником заявника була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025р. по справі №520/19468/25 від Генерального штабу Збройних Сил України була витребувана низка доказів.

11.12.2025р. до Харківського окружного адміністративного суду надійшли витребувані матеріали службового розслідування відносно заявника ОСОБА_1 в електронній формі

Ухвалою суду від 18.12.2025р. справу №520/19468/25 було прийнято до провадження суддею Харківського окружного адміністративного суду Сліденком А.В..

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2025р. у справі №520/19468/25 від Оперативно-стратегічного угруповування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », генерал-майора ОСОБА_2 , Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України були витребувані усі докази, які брались субєктом владних повноважень до уваги під час прийняття оскарженого рішення, у тому числі і матеріали проведеного відносно заявника службового розслідування у паперовій формі.

При цьому, докази були витребувані у знеособленій формі, позаяк матеріали справи не містили об`єктивних даних, необхідних для ідентифікації кожчого окремого доказа у якості реально існуючої речі матеріального світу.

На вимогу ухвали суду від 18.12.2025р. у справі №520/19468/25 суду 26.12.2025р. Угрупуванням обєднаних сил Збройних Сил України були подані до матеріалів справи докази, сукупність яких є достатньою для вирішення спору по суті.

Отже, матеріали проведеного відносно заявника службового розслідування були подані до матеріалів справи №520/19468/25 двічі, а саме: 11.12.2025р. та 26.12.2025р.

14.01.2026р. до суду надійшло клопотання представника позивача про: 1) ознайомлення з матеріалами справи; 2) повідомлення про дату і час ознайомлення з матеріалами справи.

15.01.2026р. до суду надійшло клопотання представника позивача про: 1) ознайомлення з матеріалами справи; 2) повідомлення про надходження до суду усіх витребуваних судом документів; 3) повідомлення про дату і час ознайомлення з матеріалами справи.

За указаними клопотаннями судом було прийнято процесуальне рішення у формі письмової резолюції про видачу справи для ознайомлення у разі прибуття до суду уповноваженого представника позивача.

У решті вимог перелічені клопотання задоволенню не підлягають, позаяк згідно з ч.2 ст.19 Конституції України та нормами КАС України суд не має права та повноважень на повідомлення зацікавленої особи про надходження до суду усіх витребуваних судом документів (позаяк дане питання з огляду на зміст ст.ст.90, 211, 242, 246 КАС України обєктивно може бути вирішено не раніше від початку розгляду справи по суті та ухвалення рішення по суті спору) та на повідомлення про дату і час ознайомлення з матеріалами справи (позаяк справа може бути видана представнику заявника виключно у разі фізичного прибуття до приміщення органу судової влади).

Окремо суд відмічає, що у справі відсутні докази реалізації представником заявника наміру на ознайомлення з матеріалами справи №520/9468/25, попри те, що справа знаходилась у провадженні суду з 04.08.2025р.

Оскільки одержані судом докази із достатньою повнотою та всебічністю висвітлюють обставини спірних правовідносин, які достеменно відомі учасникам спору; визначені процесуальним законом строки подачі процесуальних документів збігли; незмінне завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень субєкта владних повноважень, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчив доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконав процесуальний обов`язок із збору доказів, з`ясував обставини фактичної дійсності, дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізував зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, перевірив доводи сторін добутими доказами і вирішуючи спір по суті, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився - ІНФОРМАЦІЯ_5 ; належить до громадянства України; отримав р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_4 ; у межах спірних правовідносин проходив військову службу у складі Збройних Сил України у військовому званні полковника; наказом Командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 03.02.2025р. №150 був призначений на посаду командира Військової частини НОМЕР_2 Військової частини НОМЕР_5 (умовне найменування; НОМЕР_1 окремої механізованої бригади - дійсне найменування); згідно з актом прийняття і здавання посади командира - 12.02.2025р. став на штатну військову посаду командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади.

Обставини втрати НОМЕР_1 окремою механізованою бригадою позицій ПВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал» в районі населеного пункту Тарасівка усіма учасниками спору визнаються, а тому додаткового підтвердження не потребують.

На виконання постановленої у порядку ч.4 ст.9 КАС України ухвали суду про витребування доказів за власною ініціативою субєктом владних повноважень було надано докази про те, що відповідно до наказу Командувача оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 Про призначення службового розслідування від 19.04.2025 № 164/нод/дск, комісією у складі: голови комісії: старшого офіцера відділення планування центру розвідки основного командного пункту оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 , членів комісії: начальника групи центру безпілотних систем основного командного пункту оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_4 , старшого офіцера відділу персоналу центру персоналу основного командного пункту оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_5 , старшого офіцера відділу інженерної підтримки центру підтримки військ (сил) основного командного пункту оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_6 , офіцера відділу напрямків центру управління операціями основного командного пункту оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_7 , офіцера групи ситуаційно-координаційної діяльності та розгляду звернень громадян ІНФОРМАЦІЯ_6 старшого лейтенанта ОСОБА_8 , офіцера відділу запобігання вчиненню, виявлення і припинення правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_7 лейтенанта ОСОБА_9 було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов неналежної організації оборони командиром НОМЕР_1 окремої механізованої бригади, що призвело до втрати позицій ПВ Лебідь, НВ Смерека, ПВ Коала, ПВ Медуза та ВП Шакал, які знаходились в районі Тарасівка в смузі оборони НОМЕР_1 окремої механізованої бригади, а також встановлення ступеня вини службових осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Рапортом від 17.04.2025 №10353/дск начальник центру управління операціями основного командного пункту оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що в період з 11.04.2025 по 17.04.2025 в смузі оборони 157 омбр було допущено втрату позицій ПВ Лебідь, Смерека, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ВП Шакал, які знаходились в смузі оборони 157 омбр в районі Тарасівка.

Отже, рішення про призначення Відповідачем №1 службового розслідування відносно заявника у даному конкретному випадку не може бути кваліфіковано у якості свавільного, позаяк зумовлено втратою очолюваною заявником військовою частиною окремих позицій на лінії зіткнення з ворогом.

Результати проведення службового розслідування за наказом Командувача оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 Про призначення службового розслідування від 19.04.2025 № 164/нод/дск були оформлені актом від 28.04.2025р. (далі за текстом - Акт №2300/ОСУВ/ДСК).

У тексті Акту №2300/ОСУВ/ДСК викладені власні судження субєкта владних повноважень Комісії з проведення службового розслідування про те, що станом на 01.04.2025 157 омбр вела оборонний бій у визначеній смузі в районі населеного пункту Тарасівка Донецької області.

Батальйонний район оборони 1 мб 157 омбр в період з 01.04.2025 по 18.04.2025: вирва (37Ю ЦП ХХХХХ ХХХХХ), край лісосмуги (37Ю ЦП ХХХХХ ХХХХХ), (вкл.) Олександропіль з переднім краєм по рубежу: вирва (37Ю ЦП ХХХХХ ХХХХХ), край лісосмуги (37Ю ЦП ХХХХХ ХХХХХ).

Ширина смуги оборони 2,6 км, глибина БРО 6,6 км.

Укомплектованість батальйону станом на 11.07.2025 складає 44%.

За штатом 751 в/сл, фактично на посадах 332 в/сл, в районі ведення бойових дій 221 в/сл. Укомплектованість бойових рот складає 44%, 35% та 33% відповідно за 1 мр, 2 мр та 3 мр.

БРО для 2 мб військової частини НОМЕР_2 в період з 01.04.2025 по 18.04.2025: край лісосмуги (37Ю ЦП ХХХХХ ХХХХХ), поодиноке дерево (37Ю ЦП ХХХХХ ХХХХХ), край лісосмуги (37Ю ЦП ХХХХХ ХХХХХ), край лісосмуги (37Ю ЦП ХХХХХ ХХХХХ), поодиноке дерево (37Ю ЦП ХХХХХ ХХХХХ).

Ширина смуги оборони 2,3 км, глибина БРО 6,6 км.

Укомплектованість батальйону станом на 11.04.2025 складає 48%.

За штатом 751 в/сл, фактично на посадах 357 в/сл, в районі ведення бойових дій 231 в/сл. Комплектованість бойових рот складає 47%, 42% та 23% відповідно за 4 мр, 5 мр та 6 мр.

Станом на 11.04.2025 підрозділи БПС були укомплектовані на 39% від штату (353), з яких 136 фактично на посадах, в районі ведення бойових дій 95 в/сл.

На вказаний час було 8 позицій повітряної розвідки коптерного типу, 2 позиції повітряної розвідки літакового типу, позиції FPV-дронів 4 позиції, 2 позиції Вампірів.

Було забезпечено 11 позицій повітряної розвідки коптерного типу, 2 позиції повітряної розвідки літакового типу, 3 позиції Вампірів.

Засобами аеророзвідки підрозділ БПС бригади були укомплектований на 100% коптерного типу та літакового на 16%.

Виходячи із зазначеної кількості позицій було забезпечено 3-5 стрімів одночасно.

У період з 01.04.2025 по 18.04.2025 кожен військовослужбовець був укомплектований АМЗІ в розрахунку одна аптечка на одного військовослужбовця, а також додатково одним засобом механічним кровоспинним (по типу турнікет) з розрахунку один турнікет (додатковий) на одного військовослужбовця.

Евакуація поранених з бойових позицій проводилась з залученням немедичного броньованого транспорту до санітарного автотранспорту медичного пункту батальйону за принципом від себе, в подальшому евакуація до стабілізаційного пункту медичної роти транспортом медичного пункту підрозділів, далі до ЗМЗ ДПСУ Дружківка транспортом медичної роти 157 омбр. Відстань від позицій до стабілізаційного пункту 157 омбр складає 20,67 км (30-40 хвилин). Точки збору поранених визначалися рішенням командирів підрозділів у зв`язку з постійною зміною тактичної обстановки.

За період з 01.04.2025 по 18.04.2025 санітарні втрати 157 омбр складають 115 військовослужбовців, з них: - 1 мб: 16 в/сл (з них станом на 22.04.2025 року 2 у відпустці за рішенням ВЛК, 2 виписано в підрозділ, 1 має рекомендацію звільнення від фізичних навантажень, 11 продовжують лікування); - 2 мб: 28 в/сл (з них станом на 22.04.2025 року 5 у відпустці за рішенням ВЛК, 2 виписано у підрозділ, 4 мають рекомендацію звільнення від фізичних навантажень, 1 СЗЧ, 16 продовжують лікування).

У період з 01.04.2025 по 18.04.2025 противник зосередився на веденні наступальних дій в напрямках: Воздвиженка, Тарасівка; з Воздвиженка, Водяне Друге; Новоолександрівка, Тарасівка; на напрямку Новоолександрівка Баранівка Тимофіївка 155 мсп (кт) ВМФ (2 мсб); на напрямку Новоолександрівка, Зелене Поле, Олександропіль 242 мсп; на напрямку Баранівка Водяне Друге, Баранівка Тарасівка 255 мсп; Баранівка Тарасівка 33 мсп 20 мсд 8 А.

Противник із застосуванням скидів СВП з БпЛА та ударних FPV-дронів, попередньо застосовуючи артилерію, окопується в бліндажах та покращує тактичне положення на південних околицях Тарасівка в лісосмугах Бик, Піхта та Ясен, застосовує непомітний підхід до Тарасівка через комиші на південних околицях. 06.04.2025 за даними полоненого, завдання у противника 33 мсп 20 мсд 8А: вести наступальні (штурмові) дії на західних та східних околицях з метою взяття повного контролю над населеним пунктом Тарасівка.

На напрямку Баранівка, Тарасівка чисельний склад противника становить: мср (тр, мпр) до 3, особового складу о/с до 3 тис., ББМ до 6 од., танки до 2 од., ГіМ до 8 од., РСЗВ до 1 од., ПТЗ до 7 од., ППО до 2 од.

Втрати противника за період з 01.04.2025 по 18.04.2025 склали: 200 58, 300 23.

Обставини втрати позицій у смузі відповідальності очолюваної заявником військової частини були викладені у тексті Акту №2300/ОСУВ/ДСК наступним чином.

Відносно ПВ Смерека

Бойовим розпорядженням командира НОМЕР_1 омбр від 19.03.2025 № 479/дск командиру мпб НОМЕР_1 омбр поставлені завдання: до 24:00 20.03.2025 зайняти та обороняти батальйонний район з визначеними координатами. Утримання переднього краю оборони здійснювати шляхом обладнання та утримання позицій ВОП і РОП по визначеному рубежу, також визначено розмежувальні лінії та бойові (спеціальні) завдання.

Позатерміновим бойовим донесенням від 24.03.2025 № 391/дск командир мотопіхотного батальйону НОМЕР_1 омбр доповів командиру 157 омбр, що відповідно до бойового розпорядження командира 157 омбр від 19.03.2025 №485/дск виставлено позицію відділення Смерека за визначеними координатами у н.п. Тарасівка Донецької області, на якій виконують бойове завдання 3 в/сл батальйону.

Бойовим розпорядженням командира НОМЕР_1 омбр від 01.04.2025 № 576/дск командиру 2 мб були поставлені завдання: до 06:00 02.04.2025 зайняти та обороняти батальйонний район оборони із визначеними координатами та розмежувальними лініями; до 24:00 02.04.2025: прийняти без особового складу від командира мпб НОМЕР_1 омбр ПВ Смерека; організувати та забезпечити взаємодію з командиром мпб НОМЕР_1 омбр щодо прийому-передачі вогневої позиції та позиції відділення, заведення особового складу на визначені позиції та проведення додаткової дорозвідки маршрутів висування особового складу.

Бойовим розпорядженням командира мпб НОМЕР_1 омбр від 01.04.2025 № 521/дск на виконання вимог бойового розпорядження 157 омбр від 01.04.2025 № 572/дск, з метою зайняття батальйонного району оборони, реагування на зміни в обстановці та недопущення просування противника у глиб оборони мотопіхотного батальйону, наказано: заступнику командира 2 мотопіхотної роти з психологічної підтримки персоналу до 24:00 02.04.2025 передати без особового складу командиру 2 мб НОМЕР_1 омбр ПВ Смерека; організувати та забезпечити взаємодію з 2 мб 157 омбр щодо прийому-передачі вогневих позицій та позицій відділення, заведення особового складу на визначені позиції та проведення додаткової дорозвідки маршрутів висування особового складу.

Бойовим розпорядженням командира 2 мб 157 омбр від 03.04.2025 № 877 з метою виконання бойового завдання, визначеного бойовим розпорядженням командира 157 омбр від 02.04.2025 № 581/дск, наказано: командиру 4 механізованої роти до 19:00 03.04.2025 виставити позицію ПВ Смерека в районі координат (ХХХХХ), особовий склад визначити своїм рішенням.

Про стан виконання бойового розпорядження доповісти письмово позатерміновим бойовим донесенням на командира батальйону та до 19:00 03.04.2025 повідомити про результати виконання бойового розпорядження.

Позатерміновим бойовим донесенням від 05.04.2025 № 452/дск командир мотопіхотного батальйону доповів командиру 157 омбр, що 30.03.2025 близько 12:17 в районі ПВ Смерека внаслідок удару FPV-дрона отримали поранення військовослужбовці мотопіхотного батальйону сержант ОСОБА_12 та солдат ОСОБА_13 , які близько 07:20 05.04.2025 евакуйовані до стабілізаційного пункту з подальшим переміщенням до медичного закладу.

Позатерміновим бойовим донесенням від 06.04.2025 № 457/дск командир мотопіхотного батальйону НОМЕР_1 омбр доповів командиру НОМЕР_1 омбр, що відповідно до бойового розпорядження 603/дск від 05.04.2025 позиція відділення ІНФОРМАЦІЯ_8 (ХХХХХ) та позиція відділення Смерека (ХХХХХ) до 07:00 06.04.2025 передані в підпорядкування командиру 2 мб військової частини НОМЕР_2 без особового складу.

Позатерміновим бойовим донесенням від 06.04.2025 № 903 командир 2 мб доповів командиру НОМЕР_1 омбр, що вимоги бойового розпорядження 157 омбр №605/дск від 05.04.2025 року виконав не в повному обсязі, а саме: прийняв без особового складу від командира мпб військової частини НОМЕР_2 ВП Кипарис (ХХХХХ). Виставлено на ВП Кипарис 3 військовослужбовця; не прийняв від командира мпб ПВ Смерека (ХХХХХ ХХХХХ ХХХХХ) у зв`язку з низькою укомплектованістю військовослужбовцями механізованих рот.

Командир 157 омбр про те, що ПВ Смерека не була прийнята командиром 2 мб 157 омбр, командиру ОТУ Донецьк не доповідав.

В ході проведення службового розслідування документів, з яких би вбачалося, що на вказану позицію були заведені та виконували бойові завдання військовослужбовці 157 омбр, не представлено. Жодних документів, що підтверджують ведення бойових дій на вказаній позиції у період з 06.04.2025 по 18.04.2025, також не представлено. Зазначене в сукупності свідчить про те, що особовий склад на ПВ Смерека був відсутній.

Позатерміновим бойовим донесенням від 18.04.2025 №1037 командир 2 мб 157 омбр доповів командиру 157 омбр, що ПВ Смерека переміщена за іншими координатами.

Відносно ПВ Медуза

ПВ Медуза станом на 01.04.2025 була одним з елементів бойового порядку 2 мб 157 омбр.

Відповідно до підсумкових бойових донесень командира 2 мб 157 омбр та командира 157 омбр у період з 01.04.2025 по 11.04.2025 противником щоденно шляхом мінометних та артилерійських обстрілів, ударів FPV-дронів та скидів з БпЛА наносилось вогневе ураження по ПВ Медуза та періодично проводились штурмові дії.

Бойове чергування на вказаній позиції у період з 01.04.2025 по 07.04.2025 несли 2 військовослужбовці, 08.04.2025 на вказаній позиції перебував 1 військовослужбовець.

З 09.04.2025 по 11.04.2025 наявні відомості про перебування 2 військовослужбовців.

Позатерміновим бойовим донесенням від 11.04.2025 № 157/3/931 командир 157 омбр доповів, що 11.04.2025 внаслідок множинних ворожих атак FPV-дронів, артилерійських та мінометних обстрілів противника по ПВ Медуза позиція була знищена в інженерному відношенні, два військовослужбовці поранені та переміщені на ВП Жатка.

Відносно ПВ Лебідь

ПВ Лебідь станом на 01.04.2025 була одним з елементів бойового порядку 2 мб 157 омбр.

Позатерміновим бойовим донесенням від 02.04.2025 № 862 командир 2 мб 157 омбр доповів командиру 157 омбр, що 01.04.2025 була спроба виходу військовослужбовця із ПВ Глобус на ПВ Лебідь для встановлення зв`язку із позицією.

На підході до ПВ Лебідь військовослужбовця обстріляно із стрілецької зброї зі сторони противника, після чого вказаний військовослужбовець повернувся на ПВ Глобус.

В ході проведення службового розслідування відомостей та документів, з яких би вбачалося, що зв`язок із ПВ Лебідь було відновлено, не представлено.

Позатерміновим бойовим донесенням від 05.04.2025 № 896 командир 2 мб доповів, що 05.04.2025 о 05:01 ворогом було завдано щільний мінометний обстріл та удари FPV-дронів по ПВ Лебідь, внаслідок чого ПВ Лебідь зруйнована в інженерному плані, зв`язок з позицією не відновлено, вважати зниклими безвісти 2 в/сл.

З наведеного вбачається, що ПВ Лебідь втрачена 05.04.2025, імовірно внаслідок штурмових дій противника, особовий склад, який перебував на вказаній позиції, вважається таким, що зник безвісти.

Відносно ПВ Шакал

ПВ Шакал станом на 30.03.2025 була одним з елементів бойового порядку 1 мб 157 омбр.

В підсумковому бойовому донесенні командира 1 мб 157 омбр від 01.04.2025 № 523 зазначається, що 18:00 30.03.2025 в результаті удару ворожого FPV-дрона по позиції відділення Шакал втрачено наступне майно: АКМ 7.62 мм в комплекті (1971 рік) УИ 9374, АКМ 7.62 мм в комплекті (1962 рік) ФД 9949, 2 саперні лопати, 2 піхотні лопати, 2 чохли до піхотних лопат, 2 протигази ПМК-2, 2 пари рукавиць БЗ-1М, плащ захисний 2 пари ОП-1..

Також зазначається, що на ПВ Шакал тимчасово перебувають 0 військовослужбовців.

Про долю військовослужбовців, які несли бойове чергування на вказаній позиції, у позатермінових та підсумкових бойових донесеннях не повідомляється.

Під час усної розмови командир 1 мб 157 омбр зазначив, що 30-31.03.2025 особовим складом батальйону було захоплено в полон військовослужбовця російської федерації, який повідомив, що на ПВ Шакал перебували військовослужбовці ров та радіообмін з вказаною позицією вівся під їх контролем, після чого зазначена позиція на зв`язок не виходила.

Про відсутність військовослужбовців на ПВ Шакал командир 1 мб 157 омбр щоденно доповідав командиру бригади в своїх підсумкових бойових донесеннях у період з 01.04.2025 по 17.04.2025.

У свою чергу командир 157 омбр зазначену інформацію командиру ОТУ Донецьк не доповідав.

Лише в позатерміновому бойовому донесенні від 17.04.2025 № 157/3/98517.04.2025 командир 157 омбр доповів командиру ОТУ Донецьк, що 17.04.2025 ВП Шакал знищена в інженерному відношенні.

Позатерміновим бойовим донесенням від 21.04.2025 № 157/3/755 командир 157 омбр доповів командиру ОТУ Донецьк, що станом на 08:45 21.04.2025 1 мб 157 омбр виставлено автоматичний гранатомет 40-А, та ПВ Шакал стала ВП Шакал, на якій несе службу 3 в/сл.

Вищезазначене вказує на те, що командиром 157 омбр у період з 30.03.2025 по 17.04.2025 подавалися неправдиві відомості про несення особовим складом 157 омбр бойового чергування на вказаній позиції, а відомості, викладені у позатерміновому бойовому донесенні від 21.04.2025 № 157/3/755 про перенесення ПВ Шакал, не відповідають дійсності, оскільки 21.04.2025 була виставлена нова позиція за цією ж назвою.

Відносно ПВ Коала

Позатерміновим бойовим донесенням командира 1 мб 157 омбр від 04.04.2025 № 542/дск здійснена доповідь командиру 157 омбр про виставлення спостережного посту Коала (СП Коала розташовувалась поруч із ВП Шакал (на відстані 400 метрів) та була виставлена після того, як зник зв`язок із ПВ Шакал).

У підсумковому бойовому донесенні командира 1 мб від 12.04.2025 № 622/дск зазначається, що СП Коала переформатована в ПВ Коала, на якій несли службу 3 в/сл.

Відповідно до відомостей із підсумкових бойових донесень командира 1 мб 157 омбр та командира 157 омбр у період з 10.04.2025 по 16.04.2025 противником щоденно наносилось вогневе ураження по ПВ Коала.

Позатерміновим бойовим донесенням командира 157 омбр від 17.04.2025 № 157/3/986 доповів, що станом на 16:30 17.04.2025 внаслідок штурмових дій, мінометних обстрілів, артилерійських ударів та ударів FPV-дронів втрачено ПВ Коала попередньо 3 в/сл 500.

З наведеного вбачається, що ПВ Коала знищена в інженерному відношенні.

В інженерному відношенні позиції були облаштовані: - ВП Шакал критий бліндаж з бійницями, встановлене БР Єгоза та група протипіхотних мін, облаштована у фортифікаційному відношенні, вздовж позиції по полю встановлене МЗП; - ПВ Коала критий бліндаж з бійницями, вздовж позиції по полю встановлене МЗП; - ПВ Медуза бліндаж перекритий з бійницями, навколо позиції була встановлена БР Єгоза, по передньому краю було встановлена група протипіхотних мін, на підступах з півдня проводились заходи з дистанційного мінування; - ПВ Лебідь погріб облаштований під укриття, з півдня на в`їзді в н.п. Тарасівка зі сторони н.п. Баранівка проводились заходи з дистанційного мінування, встановлена БР Єгоза та група протипіхотних мін; - ПВ Смерека погріб облаштований під укриття, на підступах зі сходу було проведене дистанційне мінування протипіхотними мінами.

Відповідно до додатку 2 форми 5.18 Табелю термінових донесень Збройних Сил України 157 омбр за: 11.04.2025 зазначається, що на ПВ Лебідь 2 в/сл, ПВ Медуза 2 в/сл (втрачена), ВП Шакал 2 в/сл.; 12.04.2025 ПВ Лебідь 2 в/сл, ПВ Коала 3 в/сл, ВП Шакал 2 в/сл, ПВ Смерека 4 в/сл.; 13.04.2025 ПВ Лебідь 2 в/сл, ПВ Коала 3 в/сл, ВП Шакал 2 в/сл.; 14.04.2025 ПВ Лебідь 2 в/сл, ПВ Коала 3 в/сл, ВП Шакал 2 в/сл.; 15.04.2025 ПВ Лебідь 0 в/сл, ПВ Коала 3 в/сл, ВП Шакал 2 в/сл.; 16.04.2025 ПВ Лебідь 0 в/сл, ПВ Коала 3 в/сл, ВП Шакал 2 в/сл, ПВ Смерека 0 в/сл.; 17.04.2025 ПВ Лебідь 0 в/сл, ПВ Коала 0 в/сл (втрачена), ВП Шакал 2 в/сл.

Відповідно до підсумкових донесень командира 1 мб 157 омбр за період з 01.04.2025 по 17.04.2025 зазначається, що на ПВ Шакал знаходяться 0 військовослужбовців.

Посилаючись на означені вище обставини Комісія з проведення службового розслідування у тексті Акту №2300/ОСУВ/ДСК сформулювала власні висновки про те, що командир 157 омбр ігнорував доповіді, які надходили від командира 1 мб 157 омбр, та свідомо надавав неправдиві відомості в частині перебування особового складу на ПВ Шакал до вищого командування.

Також відповідно до позатермінового бойового донесення від 06.04.2025 № 903 командир 2 мб доповів командиру 157 омбр, що не прийняв ПВ Смерека, відтак з вказаного часу військовослужбовці 157 омбр на зазначеній позиції були відсутні, однак у додатку 2 ф. 5.18 командир 157 омбр повідомляв про наявність на вказаній позиції 4 в/сл до 12.04.2025.

Під час проведення службового розслідування заявнику було забезпечено можливість надання власних письмових пояснень, згідно з якими на посаді командир 157 омбр полковник ОСОБА_1 перебуває з 12.02.2025.

У період з 01.04.2025 по 18.04.2025 157 омбр виконувала завдання в районі н.п. Тарасівка згідно бойового розпорядження ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.01.2025 № 119/1/270т/ОТУ.

ПВ Коала втрачена 17.04.2025. ПВ Шакал знищена у фортифікаційному відношенні 17.04.2025. ПВ Смерека втрачена 06.04.2025, відновлена 18.04.2025. ПВ Лебідь не втрачалась. В період з 01.04.2025 особовий склад завести не вдалось. В подальшому до 05.04.2025 позиція вважається знищеною у фортифікаційному відношенні. ПВ Медуза втрачена 11.04.2025.

Стосовно кількості військовослужбовців на вказаних позиціях заявник повідомив, що ПВ Коала втрачена 17.04.2025, перебувало 3 в/сл; ПВ Шакал знищена у фортифікаційному відношенні до 01.04.2025, перебувало 4 в/сл; ПВ Смерека втрачена 06.04.2025, перебувало 4 в/сл; ПВ Лебідь перебувало 2 в/сл; ПВ Медуза втрачена 11.04.2025, перебувало 2 в/сл.

Станом на вказаний період у 157 омбр були створені резерви з числа військовослужбовців тилових підрозділів. В період з 01.04.2025 по 18.04.2025 не застосовувались у зв`язку із проведенням заходів адаптації. Також були резерви батальйонів та ЗВРез в кількості 2 Т-64.

Бойовий порядок військової частини НОМЕР_2 у період з 01.04.2025 по 14.04.2025 був побудований в один ешелон. В період з 14.04.2025 по 18.04.2025 бойовий порядок побудований в два ешелони. Загальна укомплектованість особовим складом 157 омбр у період з 01.04.2025 по 18.04.2025 була 44%, але фактична наявність в бойових підрозділах на піхотних посадах була дуже низькою, що було недостатньо для виконання поставлених бойових завдань. Наявна чисельність особового складу в районі бойових дій 1 мб та 2 мб 157 омбр по ротах складала приблизно 18% від штату.

Начальник штабу заступник командира 157 омбр підполковник ОСОБА_14 пояснив, що на займаній посаді перебуває з 29.01.2025 по теперішній час.

Зазначив, що в період з 01.04.2025 по 18.04.2025 157 омбр виконувала завдання в районі н.п. Тарасівка згідно бойового розпорядження ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.01.2025 № 119/1/270т/ОТУ.

ПВ Коала втрачена 17.04.2025. ПВ Шакал знищена у фортифікаційному відношенні 17.04.2025. ПВ Смерека втрачена 06.04.2025, відновлена 18.04.2025. ПВ Лебідь не втрачалась. В період з 01.04.2025 особовий склад завести не вдалось. В подальшому до 05.04.2025 позиція вважається знищеною у фортифікаційному відношенні. ПВ Медуза втрачена 11.04.2025.

Відповідаючи на питання щодо кількості військовослужбовців на вказаних позиціях, повідомив, що ПВ Коала втрачена 17.04.2025, перебувало 3 в/сл; ПВ Шакал знищена у фортифікаційному відношенні до 01.04.2025, перебувало 4 в/сл; ПВ Смерека втрачена 06.04.2025, перебувало 4 в/сл; ПВ Лебідь перебувало 2 в/сл; ПВ Медуза втрачена 11.04.2025, перебувало 2 в/сл.

Станом на вказаний період у 157 омбр були створені резерви з числа військовослужбовців тилових підрозділів. В період з 01.04.2025 по 18.04.2025 не застосовувались у зв`язку із проведенням заходів адаптації. Також були резерви батальйонів та ЗВРез в кількості 2 Т-64.

Бойовий порядок військової частини НОМЕР_2 у період з 01.04.2025 по 14.04.2025 був побудований в один ешелон. В період з 14.04.2025 по 18.04.2025 бойовий порядок побудований в два ешелони.

Загальна укомплектованість особовим складом 157 омбр у період з 01.04.2025 по 18.04.2025 була 44%, але фактична наявність в бойових підрозділах на піхотних посадах була дуже низькою, що було недостатньо для виконання поставлених бойових завдань. Наявна чисельність особового складу в районі бойових дій 1 мб та 2 мб 157 омбр по ротах складала приблизно 18% від штату.

Командир 1 мб НОМЕР_1 омбр майор ОСОБА_15 повідомив, що на займаній посаді перебуває з 19.02.2025. Батальйонний район оборони 1 мб мав наступні параметри: станом на 01.04.2025 2,9 км по фронту та 3,1 км в глибину; станом на 10.04.2025 3,9 км по фронту та 1,5 км в глибину.

Укомплектованість 1 мб особовим складом станом на 01.04.2025 становила 48% за списком, 29% в наявності.

З 01.04.2025 противник повністю контролював логістичні маршрути в БРО за рахунок використання FPV-дронів на оптоволокні, у зв`язку з чим забезпечення позицій проводилося за рахунок доставки особовим складом в пішому порядку та шляхом скидів з БпЛА силами суміжних підрозділів. На ПВ Шакал перебувало 4 в/сл, на ПВ Коала 3 в/сл. Розвідка була організована за допомогою взводу БпАК та донесень старшого начальника. У вказаний період часу було задіяно 1 БпЛА зі скидами та 1 екіпаж FPV-дрона, чого було недостатньо для виконання завдань. Зазначив, що ВП Шакал знищена в інженерному відношенні 30.03.2025, Коала втрачена 17.04.2025 в результаті штурмових дій противника.

Начальник штабу заступник командира 1 мб 157 омбр майор ОСОБА_16 повідомив, що на займаній посаді перебуває з 21.10.2024. Інші пояснення є ідентичними поясненням командира 1 мб 157 омбр майора ОСОБА_15 .

Командир 2 мб 157 омбр старший лейтенант ОСОБА_17 повідомив, що посаду командира 2 мб 157 омбр обіймає з 11.04.2025. Укомплектованість батальйону станом на 01.04.2025 складала 35%, станом на 11.04.2025 32%. Щодо втрати позицій повідомив, що 05.04.2025 ПВ Лебідь було зруйновано в інженерному плані, зв`язок із позицією не відновлено, 2 в/сл вважаються безвісти зниклими. ПВ Смерека переміщено за іншими координатами 18.04.2025.

Начальник штабу 2 мб 157 омбр майор ОСОБА_18 повідомив, що на займаній посаді перебуває з 11.03.2025, з 16.04.2025 вибув у відрядження. Інші пояснення є ідентичними поясненням командира 2 мб 157 омбр старшого лейтенанта ОСОБА_17 .

Заступник командира військової частини з психологічної підтримки персоналу начальник відділення 157 омбр майор ОСОБА_19 повідомив, що на займаній посаді перебуває з 14.01.2025. Морально-психологічний стан особового складу 157 омбр, залученого до ведення бойових дій на позиціях ПВ Лебідь, Смерека, Коала, Медуза, ВП Шакал, оцінювався як критичний.

ТВО начальника відділення безпілотних систем штабу 157 омбр капітан ОСОБА_20 повідомив, що з 04.03.2025 тимчасово виконує обов`язки на займаній посаді. Станом на 01.04.2025 у батальйоні БПС було 181 в/сл з 378 за штатним списком, з них сертифікованих пілотів складало 60 осіб. Станом на 18.04.2025 у батальйоні БПС було 151 в/сл, з них сертифікованих пілотів 78 осіб. Засобами аеророзвідки були укомплектовані на 100% коптерного типу, літакового 16%.

Для ведення аеророзвідки в цілому достатньо для смуги в 6 км, але для швидкого реагування на зміни обстановки та швидкого ураження противника засобів не вистачало, оскільки були пошкоджені наземні станції позицій аеророзвідки та позицій FPV-дронів в період з 12.04.2025 по 18.04.2025, при цьому за період з 01.04.2025 по 18.04.2025 пішли в СЗЧ 19 пілотів, зокрема пілотів FPV, деякі з них перевелись до інших бригад. Станом на 01.04.2025 було 8 позицій повітряної розвідки коптерного типу, 2 позицій повітряної розвідки літакового типу, 4 позиції FPV-дронів, 2 позиції Вампірів; станом на 18.04.2025 було 11 позицій повітряної розвідки коптерного типу, 2 позиції повітряної розвідки літакового типу, 3 позиції Вампірів. В той час було постійно 3-5 стрімів одночасно, для ведення спостереження за бойовою обстановкою достатньо. Станом на 01.04.2025 було 4 позиції FPV-дронів та 4 позиції аеророзвідки, які працювали зі скидами; станом на 18.04.2025 2 позиції аеророзвідки, які працювали зі скидами.

Начальник відділення об`єднаної вогневої підтримки 157 омбр підполковник ОСОБА_21 пояснив, що перебуває на посаді з 14.12.2024. В складі вогневих засобів бригади на цей час входили мінометні засоби батальйонів; адн у складі 5 (п`ятьох) гармат Д-30, садн без 2,3, сабатр у складі 3 (трьох) гармат M109A5.

Проблемними питаннями по відбиттю наступу противника в бригаді залишаються: засоби ударних БпЛА типу FPV немає взагалі, засобів скидів коптерного типу, засобів розвідки, кількість та якість боєприпасів.

Втрати особового складу підрозділів артилерії та мінометних батарей у період з 01.04.2025 по 18.04.2025 склали: 200 4 військовослужбовця, 300 21 військовослужбовець, 500 4 військовослужбовця. Втрати ОВТ 157 омбр у період з 01.04.2025 по 18.04.2025 склали: 82 мм міномет УПІК-82, 122 мм гармата Д-30 1 од., СГ M109A5 2 од., автомобіль бортовий MERCEDES-BENZ UNIMOG U1300L Cargo 2 од., ГАЗ-66, Mitsubishi Pajero V16, ЗІЛ-131 бортовий 3 од., паливозаправник МАЗ.

Начальник відділення медичної служби 157 омбр майор м/с ОСОБА_22 пояснила, що на займаній посаді перебуває з 17.07.2024. Евакуація поранених з бойових позицій проводилась з залученням немедичного броньованого транспорту до санітарного автотранспорту медичного пункту батальйону за принципом від себе, в подальшому евакуація до стабілізаційного пункту медичної роти транспортом медичного пункту підрозділів, далі до ЗМЗ ДПСУ Дружківка транспортом медичної роти 157 омбр. Відстань від позицій до стабілізаційного пункту 157 омбр складає 20,67 км (30-40 хвилин). Точки збору поранених визначалися рішенням командирів підрозділів у зв`язку з постійною зміною тактичної обстановки. За період з 01.04.2025 по 18.04.2025 санітарні втрати 157 омбр складають 115 військовослужбовців. Санітарні втрати за вказаний період складають: - 1 мб: 16 чоловік (з них станом на 22.04.2025 року 2 у відпустці за рішенням ВЛК, 2 виписано в підрозділ, 1 має рекомендацію звільнення від фізичних навантажень, 11 продовжують лікування); - 2 мб: 28 чоловік (з них станом на 22.04.2025 року 5 у відпустці за рішенням ВЛК, 2 виписано у підрозділ, 4 мають рекомендацію звільнення від фізичних навантажень, 1 СЗЧ, 16 продовжують лікування). Близько 60% поранень припадає на вогнепальні осколкові поранення, близько 10% бойові травми, 30% акубаротравми.

У тексті Акту №2300/ОСУВ/ДСК зазначено, що на виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_1 омбр від 01.04.2025 № 576/дск командир 2 мб майор ОСОБА_23 мав прийняти від командира мпб ПВ Смерека (без особового складу), однак після передачі зазначеної позиції командиром мпб особовий склад для несення бойового чергування на вказаній позиції не призначив.

Командир 157 омбр полковник ОСОБА_1 володів інформацією, що ПВ Смерека не була прийнята командиром 2 мб 157 омбр та військовослужбовців на вказаній позиції немає, однак до 16.04.2024 доповідав командиру ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_3 про присутність на вказаній позиції 4 в/сл. При тому, що у період з 05.04.2025 по 12.04.2025 особовий склад на вказаній позиції був відсутній.

Також володіючи інформацією про відсутність особового складу на вказаній позиції командир НОМЕР_1 омбр не вжив жодних заходів, спрямованих на забезпечення несення служби військовослужбовцями 2 мб на ПВ Смерека.

ПВ Шакал втрачена 30.03.2025. Про відсутність особового складу на вказаній позиції командир 1 мб НОМЕР_1 омбр доповідав командиру НОМЕР_1 омбр у своїх підсумкових бойових донесеннях щоденно у період з 01.04.2025 по 17.04.2025.

Однак командир НОМЕР_1 омбр доповідав командиру ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_3 , що на вказаній позиції у зазначений період перебувало 2 військовослужбовці.

Лише в позатерміновому бойовому донесенні від 17.04.2025 № 157/3/98517.04.2025 командир 157 омбр доповів командиру ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_3 , що 17.04.2025 ВП Шакал знищена в інженерному відношенні.

ПВ Лебідь втрачена 05.04.2025, однак до 14.04.2025 командир НОМЕР_1 омбр доповідав, що на вказаній позиції перебувало 2 в/сл.

ПВ Медуза була знищена в інженерному відношенні 11.04.2025.

ПВ Коала знищена в інженерному відношенні 16.04.2025.

Кількість військовослужбовців, що призначалися для виконання бойових (спеціальних) завдань на позиціях відділення, не відповідала вимогам бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.04.2024 №4929 та бойових розпоряджень Командувача оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.04.2024 №313/1908/1752т, від 30.08.2024 №313/1908/8819т в частині щодо забезпечення на позиціях відділень виконання бойових (спеціальних) завдань особовим складом в чисельності не меншій штатної чисельності механізованого (мотопіхотного) відділення з відповідним озброєнням.

За висновками Акту №2300/ОСУВ/ДСК заявник: не забезпечив належний стан організації управління та контролю за виконанням наказів (розпоряджень) старшого начальника; не вжив заходів щодо належного застосування сил і засобів, що були в його підпорядкуванні; не забезпечив належної взаємодії між підрозділами бригади, управління та всебічне забезпечення з метою виконання поставлених завдань; не володів станом справ в підпорядкованих підрозділах; залишив поза увагою факт невиконання командирами батальйонів НОМЕР_1 омбр вимог бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.04.2024 № 4929 та бойових розпоряджень Командувача оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.04.2024 № 313/1908/1752т, від 30.08.2024 № 313/1908/8819т в частині щодо забезпечення на позиціях відділень виконання бойових (спеціальних) завдань особовим складом в чисельності не меншій штатної чисельності механізованого (мотопіхотного) відділення з відповідним озброєнням; володіючи інформацією про факт відсутності особового складу на ПВ Шакал, ПВ Смерека, ПВ Лебідь, не вжив жодних заходів з недопущення просування противника в глибину бойових порядків бригади; достовірно володіючи інформацією про відсутність особового складу на ПВ Шакал, ПВ Смерека, ПВ Лебідь, здійснював неправдиві доповіді вищому начальнику.

Вина заявника у військової посадової особи командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади була кваліфікована у тексті Акту №2300/ОСУВ/ДСК як непрямий умисел.

За відображеними в Акті №2300/ОСУВ/ДСК судженнями командир НОМЕР_1 окремої механізованої бригади порушив вимоги наступних нормативно-правових актів:

- статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в частині обов`язку додержуватися законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, наказів командирів;

- статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині зобов`язання свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині зобов`язання виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою;

- статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині зобов`язання перевіряти виконання відданих наказів;

- статті 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині зобов`язання знати дійсний стан справ у підрозділах бригади;

- пункту 1 додатку 5 до Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина І (бригада), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ ЗС України від 30.12.2016 №8т, в частині зобов`язання організувати планування бою та керувати ним, своєчасно визначати замисел бою та бойові завданні підрозділам, ставити завдання підлеглим, вміло керувати підлеглими, наполегливо добиваючись виконання поставлених завдань;

- бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.04.2024 № 4929, бойових розпоряджень Командувача оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.04.2024 № 313/1908/1752т, від 30.08.2024 № 313/1908/8819т, в частині зобов`язання забезпечення на позиціях відділень виконання бойових (спеціальних) завдань особовим складом в чисельності не меншої штатної чисельності механізованого (мотопіхотного, …) відділення, з відповідним озброєнням;

- вимог Табелю термінових донесень ЗСУ, затвердженого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.01.2024 №36/дск в частині надання доповідей про втрату позицій.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, є: особиста недисциплінованість військовослужбовця, неналежний стан організації управління та контролю за станом та положенням підпорядкованих підрозділів.

Обтяжуючою обставиною є вчинення правопорушення в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами).

Згідно із сформульованими у тексті Акту №23000/ОСУВ/ДСК пропозиціями за порушення вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 59, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 1 додатку 5 Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина І (бригада), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 25.12.2016 №8т, невиконання вимог бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.04.2024 № 4929, бойових розпоряджень командувача оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.04.2024 № 313/1908/1752т, від 30.08.2024 №313/1908/8819т командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади полковника ОСОБА_1 належить притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення, що відповідатиме ступеню вини військовослужбовця.

Згідно з аркушем резолюції до Акту №2300/ОСУВ/ДСК рішення про міру дисциплінарної відповідальності заявника було прийнято особисто Відповідачем №1.

Акт №2300/ОСУВ/ДСК був реалізований Відповідачем №1 у спосіб видання наказу від 29.04.2025р. №174/нод/дск, п.1 якого за порушення вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 30, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 1 додатку 5 до Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина І (бригада), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 25.12.2016 № 8т, невиконання вимог бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.04.2024 №4929, бойових розпоряджень Командувача оперативно-стратегічного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.04.2024 №313/1908/1752т, від 30.08.2024 №313/1908/8819т командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади полковника ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - сувора догана.

Стверджуючи про невідповідність закону названого управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень, заявник ініціював даний спір.

Суд відзначає, що згідно з ч.2 ст.73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У межах даного спору сторонами визнані обставини: 1) призначення заявника на посаду командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади; 2) втрати позицій згідно з Актом №2300/ОСУВ/ДСК у смузі відповідальності НОМЕР_1 окремої механізованої бригади.

Оскільки обставини стосовно сил та засобів ворога, задіяних у захопленні ворогом частини території України в районі населеного пункту Тарасівка у зоні відповідальності НОМЕР_1 окремої механізованої бригади не можуть бути підтверджені жодними об"єктивними даними, то відповідно обставини стосовно сил та засобів військових частин та військових формувань, переданих у підпорядкування НОМЕР_1 окремої механізованої бригади не входять до предмету доказування у цьому спорі.

Доказів надання вищому військовому керівництву достовірної інформації про стан реальних справ на лінії зіткнення з ворогом заявник у ході розгляду справи до суду не подав.

Доказів ефективного контролю та дієвого за місцем фізичного перебування військовослужбовців на позиціях ПВ «Лебідь», ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал» в районі населеного пункту Тарасівка заявник ані у ході службового розслідування до суб`єкта владних повноважень, ані у ході розгляду справи до суду не подав.

Натомість, відомостями Акту №2300/ОСУВ/ДСК спростовуються усі твердження заявника загального характеру про особисте та безпосереднє вжиття достатніх дій задля збереження позицій ПВ «Лебідь», ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал».

Доказів своєчасного виявлення та виправлення низького рівня морально-психологічного стану військовослужбовців на позиціях ПВ «Лебідь», ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал» в районі населеного пункту Тарасівка заявник ані у ході службового розслідування суб`єкту владних повноважень, ані у ході розгляду справи до суду не подав.

Доказів надання особистих вказівок задля покращення адаптації військовослужбовців на позиціях ПВ «Лебідь», ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал» в районі населеного пункту Тарасівка заявник ані у ході службового розслідування до суб`єкта владних повноважень, ані у ході розгляду справи до суду не подав.

Показник необхідної чисельності військовослужбовців на позиціях ПВ «Лебідь», ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал» в районі населеного пункту Тарасівка у порівнянні із загальною чисельністю особового складу НОМЕР_1 окремої механізованої бригади не вимагає потреби у витребуванні тих доказів, клопотання про які були заявлені представником заявника.

Суд відмічає, що згідно з ч.4 ст.9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частина перша статті 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (приписи статті 90 цього Кодексу).

Відповідно до приписів статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу (частина третя статті 80 КАС України).

Згідно з частиною шостою статті 80 КАС України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Суд наголошує, що доказування в адміністративному судочинстві є чинником, який здатний забезпечити поєднання високої ефективності правозастосування із неухильним додержанням прав і свобод приватної особи під час вирішення публічно-правового спору.

У традиційному аспекті доказування розуміють як «процес встановлення фактичних даних у справі», «діяльність учасників розгляду справи», «процес пізнання», «діяльність щодо встановлення істини у справі», «діяльність щодо сприйняття інформації».

Отже, доказування - це діяльність адміністративного суду, учасників розгляду адміністративної справи, інших заінтересованих осіб із збирання (подання, витребування, забезпечення), дослідження (перевірки, огляду) й оцінки доказів у порядку, встановленому у КАС України.

Метою доказування в адміністративному судочинстві є встановлення істини у справі.

Для доказування характерна внутрішня структура, складовою якої є суб`єкти доказування, об`єкт доказування та етапи доказування.

Суб`єктами доказування в адміністративному судочинстві є суд та учасники розгляду справи. При цьому, суд як суб`єкт доказування відіграє активну роль, зважаючи на те, що бере активну участь у збиранні, дослідженні та оцінці доказів.

Об`єктом доказування є певні обставини справи або, іншими словами, доказова інформація.

Під доказовою інформацією розуміють будь-які відомості, на основі яких суд у порядку, встановленому КАС України, встановлює наявність або відсутність обставин, які підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для вирішення адміністративної справи.

При цьому, функція доказів полягає у забезпеченні безпомилковості, незаперечності й повноти інформації.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Належність характеризується наявністю об`єктивного зв`язку між відомостями, які в них містяться, та фактами, що підлягають встановленню у справі.

Допустимим є доказ, який отриманий відповідно до встановленого законом порядку (стаття 74 КАС України). Допустимість характеризується через законність джерела отримання доказів, тобто суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 75 КАС України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03) суд зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Суд відмічає, що характер наведених у позові доводів заявника (які мають виключно загальний неконкретизований характер), визнані учасниками спору обставини втрати позицій ПВ «Лебідь», ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал» в районі населеного пункту Тарасівка, співвідношення необхідної чисельності військовослужбовців на позиціях ПВ «Лебідь», ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал» із загальною чисельністю особового складу НОМЕР_1 окремої механізованої бригади, суть, характер та зміст інкримінованих заявнику протиправних діянь у вигляді порушення військової дисципліни (невиконання бойових розпоряджень в частині забезпечення утримання позицій у смузі оборони, надання недостовірної звітної інформації про реальний стан речей по команді), відображені в Акті №2300/ОСУВ/ДСК показники укомплектованості та забезпеченості військової частини (саме в аспекті утримання позицій ПВ «Лебідь», ПВ «Смерека», ПВ «Коала», ПВ «Медуза», ВП «Шакал») явно та очевидно є достатніми для правильного вирішення спору по суті, а будь-які інші докази (про витребування яких заявлені клопотання стороною позивача) не входять до предмету доказування у даному спорі згідно з ч.2 ст.73 КАС України, бо висунуті субєктом владних повноважень звинувачення полягають виключно у неправильному використанні під час виконання вказівок документів бойового управління наявних ресурсів.

Тому суд вважає, що спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів, а у задоволенні клопотання сторони позивача про витребування доказів належить відмовити.

Окремо суд зважає, що згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відтак, обов"язковою кваліфікуючою ознакою публічного - правового спору є виконання однією із сторін у межах спірних правовідносин функцій публічної адміністрації.

За визначенням ст.1 Закону України від 06.12.1991р. №1932-ХІІ "Про оборону України" бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

З наведеного слідує, що як бойові дії підрозділів, частин, з"єднань, угрупувань Збройних Сил України під час виконання завдань із захисту суверенітету, цілісності та недоторканності України в умовах дії правового режиму воєнного стану, так і будь-які рішення з приводу ведення згаданих бойових дій не належать до сфери управлінської діяльності, а тому накази з приводу ведення бойових дій (тобто документи бойового управління) не підлягають перевірці на відповідність ч.2 ст.2 КАС України.

Відтак, згадані, зокрема, у ст.30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-ХIV; далі за текстом - Статут внутрішньої служби) накази військових посадових (службових) осіб з приводу ведення бойових дій та згадані у ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-ХІV; далі за текстом - Дисциплінарний статут) накази військових посадових (службових) осіб з приводу застосування мір дисциплінарного впливу за неналежне виконання військовослужбовцями обов`язків стосовно реалізації бойових наказів (бойових розпоряджень) не повною мірою підпадають під дію ч.2 ст.2 КАС України, позаяк компетенція на оцінку обставин фактичної дійсності з приводу дотримання правил та умов ведення бойових дій поглинається виключними повноваженнями органу військового управління вищого рівня (компетентної військової посадової (службової) особи вищого рівня.

У окреслених судом випадках дія ч.1 ст.2 КАС України вичерпується перевіркою дотримання суб"єктом владних повноважень процедури реалізації повноважень контролю за військовою дисципліною та перевіркою відсутності в управлінських волевиявленнях суб"єкта владних повноважень дисциплінарного характеру проявів явного та очевидного свавілля чи відвертої дискримінації.

Суд вважає, що саме таке тлумачення змісту та обсягу судового контролю у порядку ч.1 і ч.2 ст.2 КАС України за наказами суб"єкта владних повноважень про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання вказівок документів бойового управління є цілком релевантним суті правових висновків постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №420/1491/23, де указано, що судовий контроль при оцінці актів та дій органів державної влади під час виконання ними дискреційних повноважень є обмеженим. За загальним правилом національні суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки суб`єкта владних повноважень щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.

Також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.03.2024р. по справі №800/330/17 указано, що Європейський суд з прав людини, досліджуючи межі дискреційних повноважень адміністративного органу, виснував, що суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості актів, які прийняті органом влади, однак все ж таки суди повинні проконтролювати, чи не є викладені в них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі SigmaRadio Television Ltd. v. Cyprus, заяви № 32181/04 та № 35122/05, пункти 156, 157; у справі Putter v. Bulgaria, заява № 38780/02, пункти 47-56; Bryan v. the UnitedKingdom, заява № 19178/91, пункт 44).

Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України Відповідач №1 є субєктом владних повноважень.

Тому на відносини з реалізації Відповідачем №1 наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також на відносини з реалізації Відповідачем №1 наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.

За змістом ст.ст.17 і 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, обов"язком кожного громадянина України. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Суспільні відносини з приводу порядку виконання громадянами військового обов"язку унормовані приписами Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов"язок і військову службу", Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджене Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008; далі за текстом - Положення №1153/2008), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-ХІV; далі за текстом - Дисциплінарний статут), Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999р. №548-ХIV; далі за текстом - Статут внутрішньої служби).

Так, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов"язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З огляду на правову природу суспільних відносин з приводу проходження військової служби суд вважає, що на ці відносини підлягають поширенню і загальні засади (принципи) проходження державної служби, сформульовані законодавцем у положеннях ст.4 Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу" (зокрема, професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, англійською мовою, а також мовою корінних народів або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики).

За визначенням ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Отже, кваліфікуючою умовою належного рівня військової дисципліни у Збройних Силах України законодавцем визначено саме бездоганне (тобто зразкове) виконання військовослужбовцями вимог законів та обов"язків за посадами.

Наведена вимога найвищого стандарту службової та позаслужбової поведінки військовослужбовця цілком кореспондується як із змістом Військової присяги (затверджена Статутом внутрішньої служби та постановою Верховної Ради України від 06.12.1991р. №1936-ХІІ), так і з рівнем соціального захисту військовослужбовця згідно з Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Законом України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За змістом ст.3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Отже, правова категорія "військова дисципліна" поглинає критерій "якість виконання наказу військового командиру вищого рівня".

Тому порушення військової дисципліни може мати прояв у формі діяння (як вчинку, так і бездіяльності) з приводу дотримання вимог чинного національного закону України, з приводу неуспішних/непозитивних/негативних результатів виконання наказу військового командира вищого рівня, з приводу неналежного виконання обов`язків за штатною посадою в організаційній структурі відповідного органу військового управління, військового з"єднання, військової частини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі за текстом - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ст.28 Статуту внутрішньої служби ЗСУ єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (ст.30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до ст.35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: Слухаюсь і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно (ст.37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені положеннями Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі за текстом - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з ч.1 ст.5, ч.2 ст.5, ч.3 ст.5, ч.6 ст.5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення. Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Суд зауважує, що з положень ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ та інших актів законодавства з питань проходження військової служби слідує, що командир не обтяжений обовязком вчинення управлінського волевиявлення стосовно нагадування військовослужбовцю про обов`язки військової служби як необхідної передумови для вчинення управлінського волевиявлення з приводу застосування дисциплінарного стягнення у разі невиправлення військовослужбовцем у майбутньому власної поведінки.

Протилежне тлумачення змісту ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ суперечить самій сутності військової дисципліни та з невідворотною неминучістю призводить до виникнення ситуації, коли командир, виявивши у діяннях підлеглого військовослужбовця факт наявності події та складу дисциплінарного проступку, повинен спочатку нагадати про обов`язки військової служби (тобто фактично залишити факт дисциплінарного проступку без належних заходів дисциплінарного реагування) і лише у разі невиправлення військовослужбовцем власної поведінки (тобто у разі вчинення військовослужбовцем нового дисциплінарного проступку) вдатись до застосування дисциплінарного покарання.

Види дисциплінарних стягнень викладені законодавцем у положеннях ст.48 Дисциплінарного статуту ЗСУ, де указано, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Тож, у межах спірних правовідносин відповідач №1 застосував до заявника не найсуворіше дисциплінарне стягнення.

Вирішуючи спір в частині відповідності ч.2 ст.2 КАС України наданої субєктом владних повноважень - відповідачем №1 правової кваліфікації діянням заявника у межах спірних правовідносин, суд зазначає, що за визначенням ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Тож, кваліфікуючою умовою належного рівня військової дисципліни у Збройних Силах України законодавцем визначено саме бездоганне (тобто зразкове) виконання військовослужбовцями вимог законів та обов"язків за посадами.

Наведена вимога найвищого стандарту службової та позаслужбової поведінки військовослужбовця цілком кореспондується як із змістом Військової присяги (затверджена Статутом внутрішньої служби та постановою Верховної Ради України від 06.12.1991р. №1936-ХІІ), так і з рівнем соціального захисту військовослужбовця згідно з Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Законом України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За змістом ст.3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Отже, правова категорія "військова дисципліна" поглинає критерій "якість виконання наказу військового командиру вищого рівня".

Суд відмічає, що у розумінні ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а склади військових адміністративних правопорушень викладені законодавцем у главі 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення

Зокрема, згідно з ст.17215 Кодексу України про адміністративні правопорушення недбале ставлення військової службової особи до військової служби - тягне за собою накладення штрафу від ста до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб. Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, - тягне за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

У розумінні ч.1 ст.11 Кримінального кодексу України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, а склади військових кримінальних правопорушень викладені законодавцем у Розділі ХІХ Кримінального кодексу України.

Так, за визначенням ч.1 ст.401 Кримінального кодексу України військовими кримінальними правопорушеннями визнаються передбачені цим розділом кримінальні правопорушення проти встановленого законодавством порядку несення або проходження військової служби, вчинені військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів.

Зокрема, згідно з ст.403 Кримінального кодексу України невиконання наказу начальника, вчинене за відсутності ознак, зазначених у частині першій статті 402 цього Кодексу, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, - карається службовим обмеженням на строк до двох років або триманням у дисциплінарному батальйоні на строк до одного року, або позбавленням волі на строк до двох років (ч.1 ст.403); Те саме діяння, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - карається позбавленням волі на строк від двох до п`яти років (ч.2 ст.403); Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років (ч.3 ст.403).

Відповідно до ст.425 Кримінального кодексу України недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, - карається штрафом від двохсот вісімдесяти п`яти до трьохсот двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або службовим обмеженням на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до трьох років (ч.1 ст.425); Те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, - карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років (ч.2 ст.425); Діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до семи років (ч.3 ст.425); Діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років (ч.4 ст.425).

Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що поведінка (тобто сукупність діянь та бездіяльності) військовослужбовця у межах правовідносин з приводу проходження військової служби може бути кваліфікована у якості: 1) виконання обов`язків за штатною військовою посадою державної служби понад стандарт - "зразково", "бездоганно"; 2) виконання обов`язків за штатною військовою посадою державної служби на рівні стандарту - "зразково", "бездоганно"; 3) виконання обов`язків за штатною військовою посадою державної служби нижче за стандарт "зразково", "бездоганно" на рівні дисциплінарного проступку; 4) виконання обов`язків за штатною військовою посадою державної служби нижче за стандарт "зразково", "бездоганно" на рівні адміністративного делікту; 5) виконання обов`язків за штатною військовою посадою державної служби нижче за стандарт "зразково", "бездоганно" на рівні кримінального правопорушення.

Оскарженим наказом Відповідача №1 діяння заявника у межах спірних правовідносинах кваліфіковані саме у якості дисциплінарного проступку.

Тож, саме оскаржений наказ (до моменту настання події втрати юридичної сили) є гарантією неприпустимості притягнення заявника за ці діяння до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відтак, доводи заявника про невідповідність оскарженого рішення субєкта владних повноважень «критеріям Енгеля» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Енгель та інші порти Нідерландів») слід кваліфікувати у якості юридично неспроможних.

Згідно зі ст.83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

За приписами ст.84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Тож, командир не обтяжений обовязком вчинення управлінського волевиявлення стосовно призначення службового розслідування як необхідної передумови для вчинення управлінського волевиявлення з приводу застосування дисциплінарного стягнення.

За приписами статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення (ст.96 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено (ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

За наведеним у абз.4 пункту 2 розділу I Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений наказом Міністерства оборони України від 21..1.2017р. №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017р. за №1503/31371; далі за текстом - Порядок №608) визначенням службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Як то указано у п.1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування призначається у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені; якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

За правилами п.2 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування не призначається: у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг; якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктом 11 розділу ІІІ Порядку № 608 розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Пунктом 8 Розділу ІІІ Порядку №608 визначено, що особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

За приписами п.9 Розділу ІІІ Порядку №608 посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, відповідні документи чи матеріали за попередньою згодою керівника відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до п.1 Розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

За приписами п.3 Розділу IV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 розділі V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з пунктом 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

З наведених норм слідує, що субєкт владних повноважень не обтяжений обов`язком надавати військовослужбовцю акт службового розслідування та матеріали службового розслідування після завершення службового розслідування (тобто не зобовязаний ознайомлювати військовослужбовця із результатами службового розслідування), навпаки - військовослужбовець після розгляду матеріалів службового розслідування командиром може реалізувати власне право на ознайомлення з матеріалами службового розслідування, що передбачає подання відповідного письмового рапорту по команді у порядку ст.14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Відтак, відсутність факту ознайомлення суб`єктом владних повноважень військовослужбовця із матеріалами проведеного відносно нього службового розслідування не є порушенням закону та відповідно не є передбаченою ч.2 ст.2 КАС України підставою для визнання протиправним застосованого компетентною військовою посадовою особою на підставі таких матеріалів службового розслідування дисциплінарного покарання.

Стосовно доводів сторони позивача про недоведення оскаржуваного наказу до його відома суд зазначає, що ознайомлення особи з таким наказом здійснюється вже після завершення службового розслідування та прийняття відповідного управлінського рішення.

Відтак факт або час ознайомлення з наказом не впливає ані на саму процедуру проведення службового розслідування, ані на дотримання суб`єктом владних повноважень вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також зі змісту наведених норм права слідує, що: 1) стан реалізації військовим командиром вищого рівня визначеного ст.45 Дисциплінарного статуту повноваження нагадати військовослужбовцю про неприпустимість порушення військової дисципліни не є визначеною законом обов"язковою передумовою накладення дисциплінарного покарання у разі підтвердження існування події та складу дисциплінарного проступку; 2) за відсутності чітко визначеного законом обов"язку військовий командир вищого рівня не у кожному випадку вчинення військовослужбовцем порушення військової дисципліни повинен призначати службове розслідування; 3) присікальним строком застосування дисциплінарного покарання є або строк у шість місяців з дня виявлення правопорушення (до якого не включається час проведення службового розслідування, час перебування військовослужбовця на лікуванні, час перебування військовослужбовця у відпустці, час перебування військовослужбовця під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин), або строк у місяць від дня закінчення службового розслідування, або строк у 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення; 4) обрання виду дисциплінарного покарання є виключною компетенцією відповідного суб"єкта владних повноважень (адміністративним розсудом, дискрецією) і управлінське волевиявлення з цього приводу підлягає судовому контролю за правилами ч.2 ст.2 КАС України виключно за ознаками явного і очевидного свавілля чи дискримінації.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжений іншими Указами Президента України та діє до теперішнього часу.

Відповідно, у таких умовах особлива відповідальність покладається на військовослужбовців, адже саме вони несуть державну службу особливого характеру, що полягає у здійсненні професійної оборони держави, її незалежності та територіальної цілісності.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.09.2025р. по справі №480/13255/23 одним із критеріїв, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, є обґрунтованість.

У постанові від 08.08.2024р. у справі № 420/7076/20 Верховний Суд вказав, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

На додаток варто також згадати усталену позицію Верховного Суду про те, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень суб`єктивізує акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/18).

Також у постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 160/18668/21 зазначено, що стосовно вимог до адміністративного акта суб`єкта владних повноважень у судовій практиці склалася правова позиція, відповідно до якої такий акт має бути детально обґрунтованим (мотивованим).

Вимога про те, що адміністративний акт повинен містити мотиви, на яких він ґрунтується, на додаток до принципів справедливої адміністративної процедури, що регулюють адміністративні акти, встановлена також у Рекомендації № R(91)1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам про адміністративні санкції (прийнято Комітетом Міністрів 13 лютого 1999 року) на 452-му засіданні заступників міністрів) (Council of Europe Committee of ministers Recommendation No. R(91)1 of the Committee of Ministers to member states on administrative sanctions).

Таким чином, обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення має бути вмотивованим, тобто у ньому повинні відображатися мотиви (позиція) суб`єкта владних повноважень.

Саме умотивованість рішення субєкта владних повноважень дає особі можливість зрозуміти: чи були враховані її доводи при прийнятті рішення, або з яких підстав (причин) вони були відхилені (тобто чи була особа почутою).

Тож, невідповідність рішення субєкта владних повноважень положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в частині умотивованості рішення органу публічної адміністрації та в частині такої вимоги як "якість закону" призводить до набуття реально вчиненим управлінським волевиявленням органу публічної адміністрації ознак свавілля, адже рішення субєкта владних повноважень, котре не містить детальних, конкретних та таких, що можуть бути піддані судовому контролю у порядку ч.1 ст.2 ч.2 ст.2 КАС України мотивів вчинення відповідного управлінського волевиявлення за жодних умов не може бути визнано правомірним, бо не задовольняє принципу юридичної визначеності як невідємному елементу запровадженого ст.8 Конституції України верховенства права.

У ході розгляду справи судом встановлено, що правова позиція Відповідача №1 стосовно наявності у діяннях заявника події та складу дисциплінарного проступку підтверджена матеріалами судової справи.

Так, за доводами Відповідача №1 ПВ Смерека фактично була втрачена 05.04.2025, але заявник до 16.04.2024 доповідав командиру оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_3 про присутність на вказаній позиції 4 в/сл, при тому, що у період з 05.04.2025 по 12.04.2025 особовий склад на вказаній позиції був відсутній. Втрату позиції заявник підтверджує у своєму поясненні до службовою розслідування (арк. 205 матеріалів службового розслідування).

ПВ Шакал була втрачена 30.03.2025. Про відсутність особового складу на вказаній позиції командир 1 мб НОМЕР_1 омбр доповідав позивачеві в своїх підсумкових бойових донесеннях щоденно у період з 01.04.2025 (арк. 96 матеріалів службового розслідування, донесення від 01.04.2025) по 17.04.2025 (в донесеннях що є матеріалах службового розслідування фіксується повідомлення про неможливість відновити ПВ Шакал). Однак заявник доповідав командиру ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_3 , що на вказаній позиції у зазначений період перебувало 2 військовослужбовці, і тільки в позатерміновому бойовому донесенні від 17.04.2025 № 157/3/985 позивач доповів командиру ОТУ ІНФОРМАЦІЯ_3 , що 17.04.2025 ВП Шакал знищена в інженерному відношенні, що підтверджується бойовими донесеннями командира військової частини НОМЕР_2 за вказаний період, що додаються до матеріалів службового розслідування.

ПВ Лебідь була втрачена 05.04.2025, однак до 14.04.2025 командир 157 омбр доповідав, що на вказаній позиції перебувало 2 військовослужбовця. Заявник в поясненнях до службового розслідування зазначав, що позиція ПВ Лебідь, не була втрачена, просто на неї не були заведені військовослужбовці (арк. 205 матеріалів службового розслідування). При цьому жодна із посадових осіб не пояснила, чому в донесеннях не відображалась фактична відсутність особового складу.

Жодних юридично спроможних доводів та належних і допустимих доказів про причини надання недостовірних даних про дійсний стан речей на ввіреній ділянці оборони по команді вищій посадовій особі заявник суду у ході розгляду справи не навів і не подав.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Викладені вище міркування окружного адміністративного суду стосовно стандартів доказування у межах даного спору є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.

Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У межах спірних правовідносин субєктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі рішення, втіленого у наказі про накладення дисциплінарного покарання, що безумовно впливає на інтерес заявника з приводу відсутності будь-яких зауважень чи застережень відносно бездоганного та зразкового виконання військового обов"язку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Суд відмічає, що у силу ч.4 ст.44, ч.2 ст.78, ч.3 ст.78, п.4 ч.5 ст.160, п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161, ч.4 ст.162 КАС України обовязок повідомлення суду усіх обставин справи та підтвердження доводів про існування цих обставин відповідними доказами покладений, насамперед на учасників справи сторони спору.

Окрім того, суд згідно з ч.4 ст.9 КАС України обтяжений законодавцем обовязком встановити обєктивну істину у кожному спорі за власною ініціативою безвідносно до стану виконання учасниками справи сторонами спору згаданого вище процесуального обовязку.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024р. у справі №400/1217/23: 1) Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі; 2) Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності; 3) обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.; 4) Посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При відправленні правосуддя у цій справі, суд зважає на сформульовані Верховним Судом у постанові від 19.03.2024р. по справі №340/11/23 ознаки публічного інтересу суспільства, котрий у спірних правовідносинах полягає у збереженні існування Держави Україна як такої.

Також окружний адміністративний суд вважає застосовним до спірних правовідносин правовий висновок постанови Верховного Суду від 13.07.2023 року у справі №420/15045/21, де указано, що стаття 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та стаття 5 Дисциплінарного статуту покладають на командира відповідальність перед державою за виховання підпорядкованих йому військовослужбовців та за дотримання ними військової дисципліни. Така відповідальність може виражатися, у тому числі, і в дисциплінарній відповідальності командира за дії підлеглих йому військовослужбовців.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд підсумково доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах Відповідач №1 забезпечив дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини спірних правовідносин з"ясував із достатньою повнотою, взяв до уваги усі юридично значимі фактори, вірно витлумачив зміст належної норми матеріального права, не припустився помилки у кваліфікації змісту, характеру, наслідків поведінки заявника, з огляду на втрату особовим складом очолюваної заявником військової частини позицій у смузі відповідальності та надання недостовірних даних про дійсний поточний стан рубежів оборони не мав іншого легального та справедливого варіанту реалізації управлінських повноважень, окрім застосування відповідної міри дисциплінарного покарання.

Текст Акту №2300/ОСУВ/ДСК та оскарженого наказу містять достатні відомості про суть, зміст та характер, обставини та умови інкримінованого заявнику протиправного діяння, кваліфікованого у якості дисциплінарного проступку (що до моменту скасування оскарженого наказу виключає легальну можливість притягнення заявника за ці ж самі діяння до адміністративної чи кримінальної відповідальності) (невиконання вказівок документів бойового управління з приводу утримання позицій та надання по команді вищій посадовій військовій особі недостовірних відомостей про дійсний стан речей на ввіреній ділянці оборони лінії зіткнення з ворогом).

Судом не виявлено ознак існування джерел здобуття доказів про невідповідність закону оскарженого рішення субєкта владних повноважень з власної ініціативи у порядку ч.4 ст.9 КАС України, а наведені у позові доводи заявника не можуть бути кваліфіковані у якості виправдання втрати позицій на лінії зіткнення з ворогом у вимірі обставин спірних правовідносин, не обумовлених замислом ведення оборонного бою.

Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки не доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.

У звязку із викладеним позов підлягає відхиленню.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-78, 80, 90, 211, 241-243, 246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Клопотання позивача про витребування доказів від 29.12.2025р. - залишити без задоволення.

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко