Справа № 200/9555/25
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

20 січня 2026 року Справа №200/9555/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши у письмовому провадженні клопотання сторін про поновлення строку звернення до суду та про залишення позовної заяви без розгляду за позовом заявою адвоката Якимець Юлії Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

05 грудня 2025 року адвокат Якимець Юлія Миколаївна в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_2 ), позивача, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з вимогами (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 на рапорт, поданий 22 січня 2025 року, про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт згідно норм чинного законодавства;

- звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з тим, що його батько, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи, та потребує постійного стороннього догляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Вирішено ряд процесуальних питань

07 січня 2026 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, докази по справі та заяву, в якій останній просить суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду та залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

13 січня 2026 року представник позивача надав до суду заяву про усунення недоліків, в якій серед іншого просить суд вважати поважними причини пропуску звернення до суду та поновити строку звернення до суду, та збільшити позовні вимоги.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення суду представник позивача зазначає, зокрема, що у додатках до відзиву Військової частини НОМЕР_1 додано відмови у задоволенні рапортів, однак, немає жодного підтвердження того, що такі відмови вручались позивачу, та жодних підтверджень надсилання через засоби поштового зв`язку чи, ознайомлення позивача із даними відмовами. Позивач та його представник вперше ознайомились із даними відмовами лише з дня отримання відзиву Військової частини НОМЕР_1 через систему «Електронний суд». Позивач подавав рапорт від 12 березня 2025 року, у зв`язку з тим, що 11 березня 2025 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 із ОСОБА_3 , а тому, враховуючи нову наявну підставу, ним було подано новий рапорт із додаванням свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_4 , а не через те, як зазначає відповідач, у зв`язку із відмовою у попередньо поданому рапорті. Однак, відмови на зазначений рапорт, долученої до відзиву на позовну заяву, позивач не отримував.

Крім того, представник позивача зауважив, що позивач з 2022 року і по теперішній час проходить військову службу за мобілізацією. У період проходження військової служби позивач неодноразово виконував службові завдання, у зв`язку з чим отримав посвідчення учасника бойових дій. Починаючи з 2024 року позивач є діючим військовослужбовцем, який під час воєнного стану виконує завдання військової служби пов`язані із захистом Батьківщини від збройної агресій військ Російської Федерації, у зв`язку із чим не мав можливості раніше звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року продовжено розгляд адміністративної справи, витребувано у відповідача визначені судом докази по справі.

19 січня 2025 року від відповідача до суду надійшли заява щодо надання доказів по справі та заперечення на клопотання (заяву) представника позивача, зокрема, щодо поновлення строків звернення до суду, в якому серед іншого просить залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування зазначеного заперечення відповідач посилається на те, що факт заяви представника позивача до Міністерства оборони України, а також її зміст, свідчать про те, що станом на 10 лютого 2025 року сторона позивача вже кваліфікувала дії відповідача як такі, що на їх переконання, порушують права позивача. Саме формулювання вимог та аргументації, викладені у вказаній заяві, підтверджують наявність у позивача сформованої правової позиції щодо протиправності відповідних дій. Крім того, наявність договору про надання правової допомоги з 27 червня 2024 року виключає можливість посилання позивача на необізнаність, правову невизначеність або об`єктивну неможливість своєчасного звернення до суду, оскільки саме з цього моменту він діяв не самостійно, а за участю професійного представника. Відповідач вважає, що посилання сторони позивача на те, що відповідачем нібито не надано письмову відмову, і у зв`язку з чим сторона позивача не могла звернутись з позовом вчасно, є свідомим ухиленням від оцінки реальної поведінки самого позивача та спрямоване на формальне виправдання пропуску звернення до суду. Також, посилання позивача на особливості проходження військової служби як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, відповідач вважає безпідставними, оскільки позивач 01 квітня 2025 року не з`явився з частини щорічної відпустки та одноосібно припинив виконання обов`язків військовослужбовця.

Вирішуючи заявлені клопотання сторін, суд керувався наступним.

Частиною першою статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

У цій справі предметом спору є саме правомірність дій/рішень відповідач під час розгляду рапорту ОСОБА_1 , поданого 22 січня 2025 року, про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За приписами пункту 17 частини першої статті 4 КАС України військова служба є різновидом публічної служби, відтак, спірні правовідносини виникли щодо прийняття позивача на публічну службу, а тому з огляду на частину п`яту статті 122 КАС України застосуванню в цій справі підлягає місячний строк для звернення з позовом до суду.

Частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічний підхід до тлумачення поняття «повинен був дізнатися», що вжите у статті 122 КАС України, неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 червня 2021 року у справі №805/4179/18-а), від 26 травня 2021 року у справі №320/1778/20, від 28 травня 2021 року у справі №521/21455/16-а.

Відповідач листом від 25 січня 2025 року за вих.№08/9263/25-Вн надав відповідь на рапорт від 20 січня 2025 року, який зареєстровано відповідачем 21 січня 2025 року вх.№25/7865/25-Вн, щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», якою останньому відмовлено у звільненні в запас Збройних Сил України, у зв`язку з відсутністю підстав.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що позивач повторно звернувся до відповідача з рапортом від 12 березня 2025 року, який зареєстровано відповідачем 14 березня 2025 року за №25/22528/25-Вн., яким позивач також просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», на який супровідним листом від 18 березня 2025 року вих.№08/23367/25-Вн відповідач надав відповідь, якою позивачу відмовлено, оскільки підстави для звільнення в запас Збройних Сил України за доданими до рапорту №25/22528/25-Вн від 14 березня 2025 року документами відсутні.

В заявленому клопотанні щодо поновлення строку звернення до суду, що позивач та його представник заперечують факт отримання та ознайомлення позивача з листами відповідача від 25 січня 2025 року за вих.№08/9263/25-Вн на рапорт від 20 січня 2025 року, та від 18 березня 2025 року вих.№08/23367/25-Вн на рапорт від 12 березня 2025 року.

Водночас, відповідачем на вимогу суду не надано інформації та докази стосовно ознайомлення та вручення позивачу листів від 25 січня 2025 року за вих.№08/9263/25-Вн та від 18 березня 2025 року вих.№08/23367/25-Вн щодо розгляду рапортів від 20 січня 2025 року та від 12 березня 2025 року, оскільки витребувані судом докази у вигляді паперових або інших підтверджуваних документів не створювались.

Крім того, відповідачем повідомлено, що повноваження на ознайомлення позивача з відповіддю №08/9263/25-Вн від 25 січня 2025 року було надано в.о. коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування полковнику ОСОБА_4 , а з листом №08/23367/25-Вн від 18 березня 2025 року в.о. коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування підполковнику ОСОБА_5 .

Разом із цим, зазначені представником відповідача пояснення жодним чином не спростовують факт відсутності доказів ознайомлення позивача з листами від 25 січня 2025 року за вих.№08/9263/25-Вн та від 18 березня 2025 року вих.№08/23367/25-Вн щодо розгляду його рапортів від 20 січня 2025 року та від 12 березня 2025 року.

Водночас, з огляду на обставини справи до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 представник позивача через підсистему «Електронний суд» для захисту прав позивача звернувся лише 05 грудня 2025 року.

Проте, суд відхиляє доводи представника позивача, які на думку останнього є поважними причинами для поновлення позивачу строку звернення до суду із цим позовом, відносно того, що починаючи з 2024 року позивач є діючим військовослужбовцем, який під час воєнного стану виконує завдання військової служби пов`язані із захистом Батьківщини від збройної агресій військ Російської Федерації, у зв`язку із чим не мав можливості раніше звернутися до суду із даним позовом. Оскільки, як вбачається з пояснень сторін та наявних в матеріалах справи доказів, позивач 01 квітня 2025 року не з`явився з щорічної основної відпустки до тимчасового місця розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 , що свідчить про те, що з 01 квітня 2025 року позивач фактично не виконує завдання військової служби пов`язані із захистом Батьківщини від збройної агресій військ Російської Федерації.

Отже, за результатом вивчення матеріалів справи, є підстави вважати, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Разом із цим, у порядку частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Європейський суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У той же час, рішенням Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" визначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Суд враховує, що відповідач належим чином не ознайомив позивача з листами від 25 січня 2025 року за вих.№08/9263/25-Вн та від 18 березня 2025 року вих.№08/23367/25-Вн щодо розгляду його рапортів від 20 січня 2025 року та від 12 березня 2025 року, тому суд приймає доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом, вважає їх достатніми, та висновує про визнання таких причини поважними. Відтак, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 118, 121, 122, 123, 161, 240, 243, 248, 251, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

1. Заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задовольнити.

2. Визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновити пропущений строк звернення з позовом до адміністративного суду з даним позовом.

3. В задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

4. Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя І.С. Молочна