Справа № 120/13313/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 р. Справа № 120/13313/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

22.09.2025 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Лукавського А.В., подана від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач-2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 від 08.08.2025 № 77 щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за вислугу років;

- зобов`язання відповідача-2 призначити позивачці пенсію за вислугу років із 01.08.2025, зарахувавши періоди роботи з 11.10.2017 по 31.07.2025 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01.08.2025 позивачка звернулася до відповідача-2 з заявою про призначення пенсії за вислугу років. З урахуванням принципу екстериторіальності розгляд заяви здійснено відповідачем-1, яким і прийнято рішення від 08.08.2025 № 77 щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за вислугою років через відсутність необхідного спеціального стажу роботи.

Позивачка з вказаним рішенням не погоджується та вважає його протиправним.

Ухвалою суду від 26.09.2025 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою у відповідача-2 витребувано матеріали пенсійної справи позивачки.

14.10.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що за результатами розгляду документів позивачки, поданих разом із заявою, до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років зараховано періоди роботи відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.07.1990. При цьому страховий стаж позивачки склав 35 років 01 місяць 12 днів, а стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 10.10.2017 25 років 04 місяці 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

17.10.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшов відзив, в якому він просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Разом з відзивом відповідач надав копії матеріалів пенсійної справи позивачки.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 01.08.2025 ОСОБА_1 звернулася до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення від 08.08.2025 № 77, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Одночасно зазначено, що страховий стаж позивачки становить 35 років 01 місяць 12 днів, а стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 10.10.2017 25 років 04 місяці 02 дні.

Також зі змісту рішення видно, що до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи в колгоспі з 1986 по 1992 роки згідно трудової книжки, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум, кількість відпрацьованих вихододнів та перейменування колгоспу. Також відсутній запис про дату прийняття.

Наведене спонукало позивачку звернутися до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положенням статті 1 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-XII) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п. 2-1 Перехідних положень Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. ст. 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII (зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII) право на пенсію мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022 по 31.03.2023 не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абз. 1 п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01.01.2016 мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим-одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років які народилися з 01.01.66 по 30.06.66; 50 років 6 місяців які народилися з 01.07.66 по 31.12.66; 51 рік які народилися з 01.01.67 по 30.06.67; 51 рік 6 місяців які народилися з 01.07.67 по 31.12.67; 52 роки які народилися з 01.01.68 по 30.06.68; 52 роки 6 місяців які народилися з 01.07.68 по 31.12.68; 53 роки які народилися з 01.01.69 по 30.06.69; 53 роки 6 місяців які народилися з 01.07.69 по 31.12.69; 54 роки які народилися з 01.01.70 по 30.06.70; 54 роки 6 місяців які народилися з 01.07.69 по 31.12.70; 55 років які народилися з 01.01.71.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII. Відтак положення, визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення цього рішення.

Водночас за змістом рішення Конституційного Суду України положення пункту "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" ст. 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е, ж" ст. 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст. ст. 1, 3, ч. 3 ст. 22, ст. 46 Основного Закону України.

Положення пункту "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення". А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст. 54, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213 та від 24.12.2015 № 911 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Тобто особа, яка станом на момент звернення до пенсійного органу має від 25 до 30 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.

Як видно зі змісту оскаржуваного рішення від 08.08.2025 № 77, на момент звернення позивачки із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" спеціальний стаж позивачки становив 25 років 04 місяці 02 дні. Водночас обчислення спеціального стажу було здійснено станом на 10.10.2017 без врахування рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019.

Отже, враховуючи, що позивачка звернулася із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 01.08.2025, тобто після прийняття рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019, відповідач повинен був застосовувати положення п. "е" ст. 55 Закону № 1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З огляду на викладене суд доходить до висновку про безпідставність твердження відповідача про те, що спеціальний стаж позивачки повинен обчислюватись станом на 10.10.2017 і що правом виходу на пенсію за вислугу років може скористатися особа, яка має спеціальний стаж станом на 10.10.2017 не менше ніж 26 років і 6 місяців.

Водночас в оскаржуваному рішенні відповідачем не заперечується той факт, що позивачка працювала на посадах, перелік яких передбачений Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень релевантного законодавства та наявних у справі матеріалів, суд доходить висновку, що пенсійний орган діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за вислугу років на пільгових умовах.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 08.08.2025 № 77 визнається судом протиправним та скасовується.

Разом з тим, як можна побачити зі змісту оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи в колгоспі з 1986 по 1992 роки згідно з трудовою книжкою з підстав відсутності відомостей про встановлений мінімум трудової участі, кількість відпрацьованих вихододнів, перейменування колгоспу, а також відсутності запису про дату прийняття на роботу.

Водночас зазначені висновки пенсійного органу не є предметом оскарження у межах цієї адміністративної справи, відповідні позовні вимоги позивачкою не заявлялися, а відтак, виходячи з принципу диспозитивності та з урахуванням меж предмета доказування, суд не надає правової оцінки таким обставинам.

Щодо позовних вимог про зарахування до спеціального стажу позивачки періодів роботи з 11.10.2017 по 31.07.2025, то суд зважає на те, що згідно з рішенням пенсійного органу, під час розгляду заяви позивачки не надавалася первинно оцінка зазначеним періодам трудової діяльності в контексті їх врахування до спеціального стажу. Тобто наразі в матеріалах справи відсутні докази про те, що вказаний період трудової діяльності позивачки є спірним чи таким, який не буде врахований при призначені позивачці пенсії.

Відтак в цій частині відсутні достатні підстави для задоволення позову.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-2 призначити позивачці пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII з 01.08.2025, то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. При розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами право позивачки на призначення їй пенсії за вислугу років на пільгових умовах відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак, зважаючи на вказані нормативні положення, а також беручи до уваги дату звернення позивачки за призначенням пенсії, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII з 01.08.2025, тобто з дати звернення за призначенням пенсії.

Водночас при визначенні територіального органу Пенсійного фонду України, який має розглянути питання про призначення пенсії позивачці, потрібно враховувати, що 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі ? Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Так, відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі ? орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, питання про призначення пенсії за наслідками в тому числі і судового розгляду справи має вирішувати пенсійни орган, визначений за принципом екстериторіальності, який розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у такому призначенні.

Таким чином, питання про призначення позивачці пенсії відповідного виду пенсії позивачки за наслідками розгляду цієї справи перебуває в межах компетенції та зобов`язань саме Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (як суб`єкта владних повноважень, який здійснював розгляд заяви позивачки), а не Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як про те просить позивачка.

Вказаний спосіб захисту відповідає правовій позиції КАС ВС, висловленій у постанові від 19.05.2025 у справі № 240/505/24.

Ураховуючи вищевикладене, з метою ефективного поновлення прав позивачки суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити частково шляхом зобов`язання відповідача-1 призначити позивачці пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.08.2025.

За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень-відповідачів на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн стягуються на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який прийняв неправомірне рішення про відмову у призначенні пенсії.

Водночас позивачці присуджується вся сума судового збору, адже у даному випадку розмір компенсації судових витрат необхідно визначати виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог немайнового характеру. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 620/1116/20

Керуючись ст.ст. 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 08.08.2025 № 77 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.08.2025.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивачки: адвокат Лукавський Анатолій Вікторович (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса для листування: вул. Героїв України, 51, смт. Крижопіль, Вінницька область, 24600);

3) відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

4) відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, юридична адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094).

Повне рішення суду складено 20.01.2026.

Суддя Сало Павло Ігорович