Справа № 160/6790/25
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 січня 2026 рокуСправа №160/6790/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення в справі № 160/6790/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

18.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення в справі № 160/6790/25, у якій просить змінити спосіб виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року у справі № 160/6790/25 шляхом стягнення з Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 176137,99 гривень, після сплати належних сум податків.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що згідно з розрахунками грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та грошової компенсації за невикористані дні відпусток на виконання рішення суду було розраховано суму доплати у розмірі 176137,99 грн. проте вона не виплачена відповідачем. Стверджує, що шляхом зміни способу та порядку виконання рішення суду вдасться забезпечити ефективний захист порушеного права позивача.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 заяву призначено до розгляду у судовому засіданні.

30.12.2025 року до суду відповідачем надані пояснення, в яких серед іншого зазначено, що загальна сума, необхідна для виконання рішення суду становить 267118,74 грн.

В судове засідання 12.01.2026 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи особливості розгляду заяви, передбачені статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану заяву без участі сторін в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року у справі № 160/6790/25 позов ОСОБА_1 до Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправними дії Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 22.03.2022 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та грошової компенсації за невикористані дні відпусток виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року; зобов`язано Державну установу «Синельниківська виправна колонія (№94)» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та грошової компенсації за невикористані дні відпусток за період з 29.01.2020 року по 22.03.2022 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 роки, на відповідні тарифні коефіцієнти, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 року, з врахуванням раніше виплачених сум; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення у справі № 160/6790/25 набрало законної сили 05.06.2025 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, стаття 14 Кодексу адмінітративного судочинства України, що узгоджується з приписами статті 129-1 Конституції України, встановлює, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до частини 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Аналіз абзацу 2 частини 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави вважати, невиконання рішення суду з питання перерахунку та здійснення доплати пенсії протягом двох місяців з дня набрання законної сили таким судовим рішенням, є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення з зобов`язання вчинити відповідні дії на стягнення відповідних виплат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2025 року у справі №380/7706/22.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року у справі № 160/6790/25 позивачу здійснено перерахунок грошового забезпечення та нараховано доплату грошового забезпечення.

Вищевказані обставини підтверджуються листом Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» від 23.12.2025 року.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із пунктом 20 та пункту 29 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Суд зазначає, що Державна установа «Синельниківська виправна колонія (№94)» не заперечує свого обов`язку виплатити суму нарахованого грошового забезпечення позивачу, а лише вказує на те, що така виплата буде здійснена при надходженні бюджетних коштів.

Відповідачем надано звернення щодо отримання додаткових коштів на виконання рішення суду у справі №160/6790/25.

При цьому, суд враховує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості, не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірних відносинах йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголошує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду у такому випадку не захищає право позивача на отримання сум заборгованості, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.07.2023 року у справі № 420/6671/18.

Отже, зазначені обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України, а навпаки, вказують на те, що така зміна призведе до зміни способу судового захисту у цій справі, що суперечить цільовому призначенню даного процесуального інституту.

Одночасно суд зауважує, що фактичне виконання судового рішення в даному випадку можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України, а не від визначеного судом способу виконання. У зазначеному випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не захищає право позивача на отримання нарахованої суми грошового забезпечення, яка фактично може бути виплачена лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань, а також не може призвести до фактичного виконання рішення, позаяк така процесуальна дія не може вплинути на автоматичне збільшення фінансування державою витрат по виплаті заборгованості позивачу.

Таким чином, виконання рішення суду у справі №160/8790/25 залежить від бюджетного фінансування, та його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання.

У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призвести до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості із грошового забезпечння позивачу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті грошового забезпечення, суд вважає безпідставними доводи позивача, наведені в його заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі №160/8790/25.

Суд зазначає, що право особи, тобто позивача (стягувача), на здійснення виплати заборгованості не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Водночас, у спірному випадку йдеться не про право особи на таку виплату, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Так, зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання суми заборгованості із індексації грошового забезпечення, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що спір по даній справі стосується недотримання відповідачем законодавства щодо грошового забезпечення військовослужбовців і не відноситься до категорії справ щодо захисту соціальних прав.

Враховуючи, вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі № 160/8790/25 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська