Справа № 520/2444/25
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 січня 2026 року справа № 520/2444/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , яка полягає у тому, що на день звільнення з військової служби 28.07.2021 НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) протиправно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення у повному розміри з урахуванням індексації на загальну суму 372092.06 грн. за період з 28.07.2021 по 29.11.2024;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.07.2021 по 28.01.2022, тобто за 6 (шість) місяців із урахуванням складових та індексації грошового забезпечення;

- стягнути з НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у зв`язку із порушенням права на належну оплату праці в розмірі 150000.00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.07.2021 по 28.01.2022.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257 - 262 КАС України, без виклику (повідомлення) учасників справи.

На тривалість виготовлення процесуального документу вплинула обставина знаходження судді Супрун Ю.О., у щорічній відпустці та на лікарняному.

Крім того, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, місто Харків у період з 24.02.2022 по 15.09.2022 належало до території активних бойових дій, а з 15.09.2022 по теперішній час є територією можливих бойових дій.

В зв`язку із здійсненням діяльності Харківським окружним адміністративним судом з відправлення правосуддя в умовах ведення бойових дій на території Харківської міської територіальної громади, розгляд справи було відтерміновано.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач, НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), подав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , проходив службу у НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ).

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.07.2021 №305-ОС підполковника ОСОБА_1 старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділу активних заходів головного оперативного-розшукового відділу, звільненого з військової служби в запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.07.2021 №362-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Під час розгляду справи встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 у справі №520/9698/23 з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 14.08.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправною дії НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_6 ) щодо не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 26.07.2016 із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін грудень 2014 року, серпень 2015 року та жовтень 2015 року.

Зобов`язано НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_6 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.07.2016 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Визнано протиправною дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 26.07.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 26.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

22.08.2023 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 набрало законної сили.

Як зазначено позивачем, 24.08.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/ НОМЕР_7 НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України нарахував та виплатив позивачу суму заборгованості з індексації грошового забезпечення у розмірі 17457,46 грн., що підтверджується розрахунковим листом за серпень 2023 та платіжної інструкції №3869 від 21.08.2023.

17.11.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 ІНФОРМАЦІЯ_3 виплачено позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення в розмірі 62211,73 грн., що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №09/02-2026 від 06.01.2026 про розміри нарахованих та виплачених сум, виплати яких здійснено Східним регіональним управлінням ОСОБА_1 на виконання судових рішень Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №520/9357/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Держприкордонслужби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо незастосування з 31 січня 2020 року по 28 липня 2021 року при обчисленні ОСОБА_1 грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки, при нарахуванні та виплаті у зв`язку із звільненням компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій та одноразової грошової допомоги при звільненні розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704.

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити з 31 січня 2020 року по 28 липня 2021 року ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням), допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій та одноразової грошової допомоги при звільненні шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше виплачених сум.

11.12.2023 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №520/9357/23 набрало законної сили.

11.05.2024 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №520/9357/23 НОМЕР_2 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України виплачено позивачу заборгованість з грошового забезпечення в розмірі 148978.95 грн., що підтверджується довідкою про виконання реєстру зарахування коштів на рахунки одержувачів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 у справі №520/1194/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_8 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_8 ) щодо ненарахування та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.01.2020, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військову частину НОМЕР_8 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 235,66 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 31.01.2020 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів, населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_8 ) у непроведенні розрахунку і виплати, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), допомоги на оздоровлення, виплаченої у березні 2018 року в розмірі 1453,00 грн. та у квітні 2019 року в розмірі 15286,40 грн., із врахуванням суми індексації-різниці грошового забезпечення, що виникла з 01.03.2018 по 31.01.2020 в розмірі 235,66 грн. та розраховується згідно приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_8 ) розрахувати і виплатити ОСОБА_1 , допомогу на оздоровлення, виплачену у березні 2018 року в розмірі 1453,00 грн. та у квітні 2019 року в розмірі 15286,40 грн., із врахуванням суми індексації-різниці грошового забезпечення, що виникла з 01.03.2018 по 31.01.2020 в розмірі 235,66 грн. та розраховується згідно приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2024 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 по справі №520/1194/24 скасовано.

Ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати в повному розмірі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.01.2020 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4431,89 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 31.01.2020 відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із урахуванням раніше виплачених коштів у якості індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі Порядку №44);

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у не проведенні розрахунку і виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2018 та 2019 роки з урахуванням суми індексації-різниці грошового забезпечення, що виникла з 01.03.2018 в розмірі 4431,89 грн та розраховується згідно з приписами абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003№1078;

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 розрахувати і виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення на оздоровлення за 2018 та 2019 роки з урахуванням суми індексації-різниці грошового забезпечення, що виникла з 01.03.2018 в розмірі 4431,89 грн та розраховується згідно з приписами абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання судового рішення № 520/1194/24 06.08.2024 Східним регіональним управлінням виплачено на користь позивача індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 29.01.2020 у сумі 109135.29 грн, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №09/02-2026 від 06.01.2026 про розміри нарахованих та виплачених сум, виплати яких здійснено Східним регіональним управлінням ОСОБА_1 на виконання судових рішень Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №520/34883/23, залишеним без змін Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_8 ), НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та відмови, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ), яка полягає у нездійсненні виплати ОСОБА_1 компенсації втрат доходів з 01.12.2015 по 24.08.2023, у зв`язку із порушенням термінів виплати у належному розмірі індексації грошового забезпечення, яка не виплачувалася з 01.12.2015 по 26.07.2016 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін, як це визначено Законом України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Зобов`язано НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ) здійснити виплату ОСОБА_1 компенсації втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати з 01.12.2015 по 24.08.2023 у належному розмірі індексації грошового забезпечення, яка не виплачена з 01.12.2015 по 26.07.2016 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін, як це визначено Законом України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ), які полягають у нездійсненні виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2016 рік із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення за червень 2016 року, яка розрахована та виплачена 24.08.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та додаткової винагороди в розмірі 4396,13 грн., виплата якої здійснювалася відповідно до положень Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

Зобов`язано НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2016 рік із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення за червень 2016 року, яка розрахована та виплачена 24.08.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та додаткової винагороди в розмірі 4396,13 грн, виплата якої здійснювалася відповідно до положень Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» із урахуванням раніше виплачених сум коштів із одночасною компенсацією втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати по день повного розрахунку, як це визначено положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_8 ), оформлену листом від 30.11.2023 №11/Щ-431-400, щодо виплати ОСОБА_1 компенсації втрат доходів з 26.07.2016 по 17.11.2023, у зв`язку із порушенням термінів виплати у належному розмірі індексації грошового забезпечення, яка виплачена у розмірі 63159,12 грн за період з 26.07.2016 по 28.03.2018 включно із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін, як це визначено Законом України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_8 ) здійснити виплату ОСОБА_1 компенсації втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати у належному розмірі індексації грошового забезпечення, яка виплачена з 26.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 оку у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін у розмірі 63159,12 грн, з 26.07.2016 по 17.11.2023, як це визначено Законом України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_8 ), яка полягає у нездійсненні виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2017 рік із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення за липень 2017 року, яка розрахована в розмірі 3730,00 грн та виплачена 17.11.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та додаткової винагороди в розмірі 4778,35 грн., виплата якої здійснювалася відповідно до положень Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_8 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2017 рік із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення за липень 2017 року, яка розрахована у розмірі 3730,00 грн та виплачена 24.08.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та додаткової винагороди в розмірі 4778,35 грн, виплата якої здійснювалася відповідно до положень Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» із урахуванням раніше виплачених сум коштів із одночасною компенсацією втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати по день повного розрахунку, як це визначено положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

24.09.2024 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі №520/34883/23 набрало законної сили.

На виконання судового рішення у справі № 520/34883/23 Східним регіональним управлінням виплачено допомогу на оздоровлення за 2017 рік із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення за липень 2017 року, яка розрахована у розмірі 3730,00 грн та виплачена 24.08.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та додаткової винагороди в розмірі 4778,35 грн., у загальному розмірі з врахуванням утриманих податків 8380,72 грн, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №09/02-2026 від 06.01.2026 про розміри нарахованих та виплачених сум, виплати яких здійснено Східним регіональним управлінням ОСОБА_1 на виконання судових рішень Харківського окружного адміністративного суду.

На виконання судового рішення у справі № 520/34883/23 НОМЕР_5 прикордонним загоном Держприкордонслужби України виплачено допомогу на оздоровлення за 2016 рік із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення за червень 2016 року, яка розрахована та виплачена 24.08.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та додаткової винагороди в розмірі 4396,13 грн. у загальному розмірі 26302.38 грн, що підтверджується розрахунковим листом за листопад 2024 та платіжної інструкції №9852 від 20.11.2024.

Позивач зазначає, що всупереч положенням законодавства України, відповідач не здійснив повний розрахунок із позивачем під час його з військової служби та виключення зі списків військової частини, отже, позивачем вказано, що з огляду на не проведення відповідачем своєчасного розрахунку при звільненні, він набув право на стягнення середнього заробітку.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначенні Законом України "Про соціальний і протиправний захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2001-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації

Частинами 1, 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установленні строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Оскільки, зазначенні нормативно-правові акти не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільнені та відшкодування за час затримки розрахунку при звільнені, необхідно керуватися приписами трудового законодавства щодо оплати праці.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

А за змістом статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон № 2352-ІХ), яким, зокрема викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-ІХ, яка була чинною на час виплати позивачу належних сум при звільненні, в тому числі на виконання рішення суду) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Для захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця можливо застосувати відповідальність. Однак, вказаною нормою, починаючи з 19.07.2022 року (дата набрання чинності Закону № 2352-IX) передбачено обмеження, згідно з яким максимальний період за який можлива виплата середнього заробітку складає 6 місяців.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення, однак не більше ніж за 6 місяців такого прострочення.

Суд звертає увагу, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум, яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.

За правилами обчислення строків, передбачених цим Кодексом, встановлених положеннями статті 241-1 КЗпП, строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Аналізуючи наведене правове регулювання, суд дійшла висновку, що першим днем нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем є наступний за днем події фактичного припинення трудових відносин (виключення зі списків особового складу відповідно до наказу від 28.07.2021 №305-ОС) між ОСОБА_1 та НОМЕР_2 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ).

З матеріалів справи встановлено, що з 28.07.2021 позивача виключено зі списків особового складу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ).

Як зазначено позивачем, 24.08.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/ НОМЕР_7 НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України нарахував та виплатив позивачу суму заборгованості з індексації грошового забезпечення у розмірі 17457,46 грн., що підтверджується розрахунковим листом за серпень 2023 та платіжної інструкції №3869 від 21.08.2023.

17.11.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 ІНФОРМАЦІЯ_3 виплачено позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення в розмірі 62211,73 грн., що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №09/02-2026 від 06.01.2026 про розміри нарахованих та виплачених сум, виплати яких здійснено Східним регіональним управлінням ОСОБА_1 на виконання судових рішень Харківського окружного адміністративного суду.

11.05.2024 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №520/9357/23 НОМЕР_2 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України виплачено позивачу заборгованість з грошового забезпечення в розмірі 148978.95 грн., що підтверджується довідкою про виконання реєстру зарахування коштів на рахунки одержувачів.

На виконання судового рішення № 520/1194/24 06.08.2024 Східним регіональним управлінням виплачено на користь позивача індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 29.01.2020 у сумі 109135.29 грн, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №09/02-2026 від 06.01.2026 про розміри нарахованих та виплачених сум, виплати яких здійснено Східним регіональним управлінням ОСОБА_1 на виконання судових рішень Харківського окружного адміністративного суду.

На виконання судового рішення у справі № 520/34883/23 Східним регіональним управлінням виплачено допомогу на оздоровлення за 2017 рік із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення за липень 2017 року, яка розрахована у розмірі 3730,00 грн та виплачена 24.08.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та додаткової винагороди в розмірі 4778,35 грн., у загальному розмірі з врахуванням утриманих податків 8380,72 грн, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №09/02-2026 від 06.01.2026 про розміри нарахованих та виплачених сум, виплати яких здійснено Східним регіональним управлінням ОСОБА_1 на виконання судових рішень Харківського окружного адміністративного суду.

На виконання судового рішення у справі № 520/34883/23 НОМЕР_5 прикордонним загоном Держприкордонслужби України виплачено допомогу на оздоровлення за 2016 рік із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення за червень 2016 року, яка розрахована та виплачена 24.08.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 по справі № 520/9698/23 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та додаткової винагороди в розмірі 4396,13 грн. у загальному розмірі 26302.38 грн, що підтверджується розрахунковим листом за листопад 2024 та платіжної інструкції №9852 від 20.11.2024.

Таким чином, матеріалами справи судом встановлено, що останній платіж за рішеннями суду був здійснений на виконання судового рішення у справі № 520/34883/23 НОМЕР_5 прикордонним загоном Держприкордонслужби України у розмірі 26302.38 грн, що підтверджується розрахунковим листом за листопад 2024 та платіжної інструкції №9852 від 20.11.2024, який надійшов на картковий рахунок позивача 21.11.2024.

Таким чином, 21.11.2024 був проведений остаточний розрахунок з позивачем при звільненні, а загальна сума заборгованості, що виникла перед позивачем сягнула 372466,53 грн. (17457,46+62211,73+148978.95+109135.29+8380,72+26302.38).

Враховуючи, що на дату виключення (28.07.2021) позивача зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення, в той час як відповідачем проведено остаточний розрахунок у повному обсязі лише 21.11.2024, отже, наявні підстави для застосування до відповідача наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України.

Суд звертає увагу, що право на отримання компенсації майнових втрат, яких позивач зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку відповідача, що підтверджено судовим рішенням, у розумінні статті 117 КЗпП України не поставлено законодавцем в залежність від його звернення до відповідача), як роботодавця, оскільки останній був в силу закону зобов`язаний провести таку виплату одночасно з виплатою недоотриманих позивачем сум за весь період такого невиконання.

Таким чином, суд доходить до висновку, що невиконання такого обов`язку є підставою для визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, визначаючи належну позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з абзацу 2 пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

За обставин цієї справи остаточний розрахунок з позивачем всіх належних сум при звільненні, здійснений відповідачем лише 21.11.2024, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 29.07.2021 (з дня, наступного за датою виключення зі списків) по 20.11.2024 (день, що передує остаточному розрахунку при звільненні).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-323цс19) розтлумачила зміст статті 117 КЗпП України та сформулювала висновок, що відшкодування, передбачене цією нормою права, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаційний характер, а її заходи спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого (пункти 81, 82 постанови).

Ключовий висновок Великої Палати Верховного Суду полягає в тому, що виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципів права, зокрема пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Законодавчі положення, внесені Законом № 2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний.

З огляду на компенсаційний характер відповідальності за статтею 117 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду у пунктах 87 та 92 постанови у справі № 761/9584/15-ц дійшла висновку, що «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України».

При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від попередньої практики Верховного Суду України (постанова від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16), яка пов`язувала можливість зменшення з формальними критеріями, такими як наявність спору чи часткове задоволення позову. Натомість Велика Палата сформулювала нові змістові критерії, які суд має враховувати при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування (пункт 91 постанови):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- імовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність імовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ці критерії спрямовані на досягнення справедливого балансу між інтересами працівника, який має право на компенсацію, та інтересами роботодавця, аби відповідальність не була надмірною.

Законодавчі зміни, внесені Законом № 2352-IX

Законом № 2352-IX статтю 117 КЗпП України викладено в новій редакції. Ключовою новелою стало доповнення частини першої словами «...але не більш як за шість місяців».

Отже, частина перша статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX передбачає: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».

Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець установив максимальну межу періоду, за який нараховується компенсація за затримку розрахунку. Очевидною метою такого законодавчого втручання є забезпечення правової визначеності та запобігання ситуаціям, за яких розмір відповідальності роботодавця міг досягати надмірних значень, що не відповідало б принципу пропорційності. Таким чином, законодавець врегулював критерій «період затримки (прострочення)», установивши для нього граничну межу.

Водночас установлення максимального і преклюзивного строку для нарахування середнього заробітку не слід тлумачити як відмову від застосування принципу пропорційності при визначенні остаточного розміру стягнення.

Законодавче рішення усуває ризик «нескінченної» відповідальності в часі, проте не вирішує проблему можливої неспівмірності суми компенсації та розміру основного боргу, яка може виникати і в межах установленого шестимісячного строку. Законодавець установив максимальний поріг відповідальності, однак не визначив, що сума компенсації має бути безумовно стягнута незалежно від обставин.

Суд вважає, що поняття «обмеження максимального строку» та «досягнення співмірності» не можна ототожнювати.

Дійсно, шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою. Суд при вирішенні подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу.

Як було зазначено вище, Закон № 2352-IX не змінив правову природу відшкодування за статтею 117 КЗпП України, яка залишається компенсаційною. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як-от розумності, справедливості та пропорційності слід застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно.

Статтю 117 КЗпП України потрібно тлумачити у взаємозв`язку із загальними принципами цивільно-правової відповідальності.

Суд вважає, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.10.2025 року у справі № 489/6074/23.

Ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 та від 17.11.2025, зокрема, витребувано від відповідача у строк для подання відзиву усі матеріали, що були або мали бути взяті ними до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, з приводу яких подано позов, а також довідку про розміри нарахованих та виплачених сум, виплату яких здійснено відповідачем при звільненні ОСОБА_1 та про розміри нарахованих та виплачених йому сум, виплату яких здійснено відповідачем на виконання рішення судів із зазначенням дат проведення виплат, а також довідку про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 , обчислене відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100

З наданої інформації, на виконання зазначених ухвал, судом встановлено, що розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 603,34 грн.

Суд зазначає, що період затримки остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 доцільно розділити на два періоди з 28.07.2021 по 18.07.2022 (підпадає під попередню редакцію ст. 117 КзпП України) та з 19.07.2022 по 18.01.2023 року 184 дні (ст. 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, який обмежує строк шістьма місяцями).

Отже, за період з 28.07.2021 по 18.07.2022 затримка розрахунку складає 356 днів; за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 року - 184 дні; разом 540 днів.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.07.2021 №305-ОС підполковника ОСОБА_1 старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділу активних заходів головного оперативного-розшукового відділу, звільненого з військової служби в запас наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.07.2021 №362-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Сума грошового забезпечення яке було виплачено відповідачем позивачу при звільненні 28.07.2021 складає 239911,86 грн.

21.11.2024 був проведений остаточний розрахунок з позивачем при звільненні, а загальна сума заборгованості, що виникла перед позивачем сягнула 372466,53 грн. (17457,46+62211,73+148978.95+109135.29+8380,72+26302.38).

Таким чином, сума остаточного розрахунку з позивачем при звільненні 372466,53 грн. становить 155,25% від суми яку отримав позивач при звільненні 239911,86 грн.

Вираховуючи середній заробіток (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні методикою, визначеною постановою КМ України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" сума середнього заробітку буде становити 505810,09 грн. (155,25% від 540 днів * 603,34 грн.), що на переконання суду є надмірною сумою та підлягає зменшенню.

Так, слід звернути увагу, що основна мета покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є захист майнових прав працівника у зв`язку із його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне отримання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом для існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Визначаючись щодо розміру середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні, суд ураховує, що позивач є менш захищеною у відношенні до відповідача, стороною відносин публічної служби. Водночас, у вказаних відносинах і позивач має діяти добросовісно щодо реалізації свої прав, а інтереси іншої сторони також мають бути враховані.

Беручи до уваги наведене, слід зазначити, що відносини публічної служби як різновид трудових відносин повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми як відповідальність за несвоєчасний розрахунок під час звільнення спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання роботодавця виконувати зобов`язання середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

З огляду на наведене, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача буде стягнення на його користь 10,000 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Важливим критерієм для зменшення розміру середнього заробітку, відповідно до правових висновків Верховного Суду, є період затримки (прострочення) виплати заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Так, в цьому контексті суд звертає увагу, що причиною затримки виплат стало неправильне тлумачення відповідачем норм щодо індексації грошового забезпечення. У зв`язку із цим, між позивачем та відповідачем виник спір, який вирішено судами у межах адміністративних справ №520/9357/23, №520/9698/23, №520/34883/23, №520/1194/24. Тобто, невиплата відповідачем усіх сум належних позивачу при звільненні не носить свавільного характеру, а пов`язана із помилковим застосуванням норм законодавства.

Отже, колегія суддів, дослідивши обставини справи з урахуванням критеріїв, які слід враховувати, визначаючи розмір відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, дійшла висновку про відповідність суми 10000 грн. принципам розумності, справедливості та пропорційності встановлених заходів відповідальності.

Вказану позицію суду підтримано постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2026 по справі №520/4928/25.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Щодо позовних вимог в частині стягннення з НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку із порушенням права на належну оплату праці в розмірі 150000.00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Ураховуючи положення статей 72 74, 77 78 КАС України, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Натомість позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральної шкоди, оскільки суду не надано жодних доказів завдання їй фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо).

При цьому, суд зауважує, що позивач не зазначив у чому саме полягали моральні страждання та завдана моральної шкоди (страждань та приниження), з яких міркувань він виходив зазначаючи саме такий розмір шкоди 150000,00 грн. Доказів на підтвердження існування саме моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди (відповідного розрахунку моральної шкоди) суду не надано.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних страждань та причинного зв`язку між діями відповідача і отриманням моральної шкоди, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Вказану позицію суду підтримано постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2025 по справі №520/13536/25.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня присудження ОСОБА_1 заборгованості за період з 28.07.2021 по 29.11.2024.

Зобов`язати НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 28.07.2021 по 29.11.2024, у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень.

У задоволення іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) частину судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.01.2026, враховуючи час перебування судді у відпустці та з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Супрун Ю.О.