Справа № 620/6459/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6459/25 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М,

Кузьменка В.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача Слєпченка Сергія Анатолійовича про поновлення строку звернення до адміністративного суду, починаючи з 19.07.2022 по 19.05.2023 відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог, що стосуються виплати сум грошового забезпечення у належному розмірі, починаючи з 19.07.2022 по 19.05.2023 повернуто.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду від 14.07.2025, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, направити справу до суду першої інстанції щодо вирішення питання відкриття провадження у справі, з посиланням на неповне з`ясуванням всіх обставин справи та порушення судом норм процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в змішаній формі в порядку письмового провадження.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 312 КАС України.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.06.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності його пропуску.

13.06.2025 представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду в обґрунтування якої зазначив, що початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України, слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Так, грошовий атестат отримано у травні 2025 року у відповідь на адвокатський запит, а тому, на думку представника позивача, саме з цього моменту підлягає обрахунок строків звернення до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що у редакції КЗпП України, що була чинною до 18.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Відтак, на переконання суду, в період з 01.03.2022 по 18.07.2022 строк звернення до суду з позовом не пропущений.

Щодо вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення у належному розмірі після 19.07.2022, то як зазначив суд, 9.07.2022 набув чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесені зміни до законодавства про працю.

Суд також наголосив, що визначення моменту вручення грошового атестата, як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Як виснував суд, із матеріалів, доданих до позову вбачається, що позивач виключений зі списків особового складу В/Ч НОМЕР_2 - 12.12.2024 (витяг з послужного списку), грошовий атестат виданий 12.12.2024 за № 1792, підпис позивача про вручення відсутній, але ці обставини, щодо порушення відповідачем Правил № 280, не є предметом спору.

Водночас, суд зауважив, що позивач щомісячно отримував грошове забезпечення, а тому мав можливість з`ясувати для себе розмір складових грошового забезпечення. Однак, під час проходження служби, позивач не вчинив дій, направлених на отримання недоотриманої частини грошового забезпечення. Жодних доводів щодо існування об`єктивних непереборних обставин, які б перешкоджали вчиненню таких дій позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено.

Крім того, на переконання суду, порушеними є права позивача, а не його представника, а тому, поважними причинами несвоєчасного звернення до суду є обставини, які є об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду позивача, а не його представника.

Таким чином, враховуючи, що позовну заяву подано 04.06.2025, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов у частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 поданий з пропуском тримісячного строку звернення до суду, установленого частиною другою статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України №2352-IX.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:

- у даній справі позивача взагалі не ознайомлювали із сумами, що підлягають виплаті;

- строк звернення до суду слід обчислювати з моменту отримання достовірних даних про суми виплаченого грошового забезпечення (травень 2025 року);

- грошовий атестат видано 12.12.2024, однак на руки позивач його не отримував, а тому і строки звернення до суду розпочалися виключно з дати отримання його представником позивача у відповідь на адвокатський запит 09.05.2025;

- наказ від 12.12.2024 за № 350 не є тим документом, з яким пов`язаний початок перебігу строків звернення до суду.

Колегія суддів звертає увагу на наступне.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що у редакції КЗпП України, що була чинною до 18.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком. Відтак, в період з 01.03.2022 по 18.07.2022, строк звернення до суду з цим позовом не пропущений.

Щодо вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення у належному розмірі після 19.07.2022, то 19.07.2022 набув чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесені зміни до законодавства про працю.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції: "Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

На переконання колегії суддів, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі з позовними вимогами, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми, вручення грошового атестату тощо.

Так, позивач був виключений зі списків особового складу В/Ч НОМЕР_3 - 12.12.2024 (витяг з послужного списку), грошовий атестат виданий 12.12.2024 за № 1792, проте підпис позивача про вручення відсутній, з огляду на що, достатніх доказів про обізнаність позивача про нараховані та виплачені суми при його звільненні зі служби, матеріали справи не містять, хоча позивач наголошує на тому, що не був обізнаний про такі суми, а відповідачем не надано доказів ознайомлення під підпис про виплати.

Колегія суддів вважає, що таке ознайомлення відбувається шляхом вручення грошового атестата, тобто, письмового документа, в якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні/виключенні зі списків особового складу частини. Про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовець, який звільняється з військової служби, дізнається у день виключення його зі списків особового складу військової частини та вручення грошового атестату.

Отже, саме дата одержання письмового повідомлення про суми, нараховані івиплачені йому при звільненні, є датою обізнаності позивача про порушення його прав, що є предметом спору у цій справі.

Натомість, у даній справі, позивача не ознайомлено із сумами, що підлягають виплаті, що не було перевірено судом та не спростовано наявними матеріалами, тому, висновки суду є передчасними.

Отже, строк для звернення до суду слід обчислювати з моменту отримання достовірних даних про суми виплаченого грошового забезпечення (травень 2025 року). Увипадку, якщо грошовий атестат видано 12.12.2024, однак на руки позивач його не отримував, а тому і строки звернення до суду розпочалися виключно з дати отримання його представником позивача у відповідь на адвокатський запит 09.05.2025. Без доведення протилежного, інші висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Суд першої інстанції помилково ототожнив видачу атестату та вручення атестату, як

одну і туж дію.

Крім того, колегія суддів вважає, що як вбачається зі змісту наказу від 22.09.2023 № 273-ОС, такий лише вказує на необхідність виплати позивачу грошових коштів за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік (35 днів), за 2023 рік (17 днів) і не містить інформації щодо кожного виду виплат позивача, як це вимагає стаття 116 КЗпП України, тому наказ від 22.09.2023 №273-ОС не може вважатися письмовим повідомленням про суми, нараховані і виплачені позивачу при звільненні, з одержанням якого частина друга статті 233 КЗпП України пов`язує початок обрахунку тримісячного строку для звернення до суду.

Водночас, на даному етапі судового розгляду, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про нараховані і виплачені йому суми при звільненні Таким чином, строк для звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 р. по 19.05.2023 має обраховуватися з дати вручення грошового атестату, тобто 09 травня 2025 року (дата відповіді на запит).

Колегія суддів вважає, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за спірний період, слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача з розмірами та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення. За результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду із цим позовом та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду допустив неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим, дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви в частині позовних вимог позивачу.

Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Отже, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню, справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, що стосуються виплати сум грошового забезпечення у належному розмірі, починаючи з 19.07.2022 по 19.05.2023 - скасувати.

Справу направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко