Справа № 160/7887/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/7887/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року в адміністративній справі №160/7887/25 (головуючий суддя першої інстанції - Златін С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області; Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

Позивач 14.03.2025 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області; ГУ ПФУ в м.Києві, в якому просила:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м.Києві, які виразилися у протиправній відмові у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 26.12.2024 № 18 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту звернення, а саме: з 23.12.2024, на підставі ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, зарахувавши періоди роботи до пільгового стажу

за Списком № 1:

- з 17.09.2014 по 28.02.2018 робота на посаду рентгенлаборанта рентгенологічного в КЗ «Дніпровська міська клінічна лікарня № 21» ім. проф. Є.Г. Попковой» Дніпропетровської обласної ради»;

За Списком № 2:

- з 11.08.1993 по 07.04.2003 робота на посаді палатної медичної сестри в ЛВО «Міжобласний клінічний психоневрологічний центр»;

- з 10.04.2003 по 16.09.2014 робота на посаду медичної сестри палатної 2 відділу інфекційного в Міську клінічну лікарню № 21 ім. проф. Є.Г. Попковой;

- з 01.03.2018 по 23.12.2024 робота на посаді сестри медичної палатної інфекційного відділення № 7 та на посаді сестри медичної старшої інфекційного відділення№ 7, КНП «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради».

Періоди роботи з 11.08.1993 по 07.04.2003 з 10.04.2003 по 23.12.2024 зарахувати до стажу в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.12.2024 № 18 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи до пільгового стажу за Списком №2 з 11.08.1993 по 07.04.2003 р., з 10.04.2003 по 16.09.2014 р., з 01.03.2018 р. по 23.12.2024 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи до пільгового стажу за Списком 1 з 17.09.2014 р. по 02.08.2016 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 11.08.1993 по 07.04.2003 та з 10.04.2003 по 23.12.2024 до стажу в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду наведених в даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що згідно принципу екстериторіальності заяву та документи позивача було розглянуто про відмову в призначенні пенсії в ГУ ПФУ в м.Києві та прийнято рішення №18 від 26.12.2024 року про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу. Головним управління ПФУ в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду ГУ ПФУ в м.Києві. Зазначає, що спірні правовідносини між позивачем та пенсійним органом регулюються виключно положеннями ст. 114 Закону №1058, якими встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи мають працівники зайняті повний робочий день на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Оскільки за доданими позивачем документами пільговий стаж відсутній, позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу.

Представник позивача подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 грудня 2024 року позивач звернулася до Відділу обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1- р/2020 від 23.01.2020.

За результатом розгляду заяви Головним управлінням ПФУ в м. Києві прийнято рішення від 26.12.2024 № 18 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу. Додатково зазначено, що відповідно наданих до заяви документів (трудова книжка, диплом, пільгові довідки) загальний страховий стаж складає 33 роки 8 місяців 16 днів, пільговий стаж за Списком №2 відсутній. Не враховано до загального стажу період навчання згідно диплому НОМЕР_1 (виправлення дати початку, відсутнє свідоцтво про шлюб). Не враховано до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи згідно довідок:

- від 09.12.2024 №142 з 11.08.1993 по 05.04.1999 (згідно записів трудової книжки та пільгової довідки відсутня інформація про номер робочого місця, яке наявне в атестації робочих місць від 28.10.1994 №251), з 06.04.1999 по 07.04.2003 (згідно записів трудової книжки відсутня інформація про номери відділень, відділення №4 відсутнє згідно атестації робочих місць від 06.04.1999 №98);

- від 21.11.2024 №2341 з 10.04.2003 по теперішній час (згідно записів трудової книжки та пільгової довідки відсутня інформація про номер робочого місця, яке наявне в атестаціях робочих місць). У заяві на призначення пенсії побатькові не відповідає паспортним даним.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (в редакціях на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи мають працівники зайняті повний робочий день на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівники, які не мають стажу роботи з шкідливими та важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Статтею 13 Закону №1788-XII (в редакції від 02.03.2015 року) фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України за №1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Таким чином, враховуючи відновлення рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) редакції статті 13 Закону №1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, суд першої інстанції правильно визначив, що на даний час існує дві чинних норми, якими по різному встановлено вік жінок, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, а саме:

- пунктом «б» частини другої статті 13 Закону №1788-XII передбачено право на пенсію за віком жінок, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- статтею 114 Закону України №1058-IV передбачено право на пенсію за віком працівникам зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до абзаців першого другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Також, згідно із абзацом першого пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VІІІ.

У спірних правовідносинах, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає:

- 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ);

- 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ.

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, суд вважає обґрунтованою позицію позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п.«б» ст.13 Закону №1788 у редакції, яка діяла до Закону України від 02.03.2015 року №213.

Відтак, посилання відповідача на не досягнення позивачем необхідного пенсійного віку є безпідставними.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи, згідно наданих позивачем довідок: від 09.12.2024 №142, від 21.11.2024 №2341, а саме: з 11.08.1993 по 05.04.1999, з 06.04.1999 по 07.04.2003, з 10.04.2003 по 16.09.2014, з 01.03.2018 по 23.12.2024, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 р. №383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за №1451/11731) (далі по тексту Порядок №383) передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі Порядок № 637).

Згідно пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 23 Порядку № 637 передбачено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Відповідно до записів в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 05.02.1999, остання:

- з 11.08.1993 прийнята на посаду палатної медичної сестри в Лікувально- виробниче об`єднання «Міжобласний клінічний психоневрологічний центр»;

- з 07.04.2003 звільнена за власним бажанням;

- з 10.04.2003 прийнята на посаду медичної сестри палатної 2 відділу інфекційного в Міську клінічну лікарню №21 ім. проф. Є.Г. Попковой;

- з 06.08.2007 переведена на посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення №5;

- з 01.02.2013 переведена на посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення №7;

- з 17.09.2014 - переведена на посаду рентгенлаборанта рентгенологічного кабінету;

- 17.09.2014 - працює сестрою медичною палатною інфекційного відділення на 0,5 ставки за сумісництвом;

- з 01.03.2018 переведена на посаду сестри медичної палатної інфекційного відділення №7;

- з 01.07.2023 переведена на посаду сестри медичної старшої інфекційного відділення №7.

Трудова книжка позивача, яка є основним документів на підтвердження стажу особи, в частині спірних періодів пільгової роботи позивача оформлена у відповідності до вимог законодавства, в трудовій книжці містяться відомості найменування посад, вказані записи вчинені на підставі наказів по підприємству про переведення на роботу та звільнення, який завірений підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства.

Зауважень чи заперечень щодо дійсності та повноти вказаних записів трудової книжки відповідачем не наведено.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, надані позивачем уточнюючі довідки від 09.12.2024 №142, від 21.11.2024 №2341, оформлені у відповідності до Порядку № 637 та містять всю необхідну інформацію про роботу позивача в умовах, що дають право на отримання пільгової пенсії, а отже такі довідки мають бути враховані пенсійним органом під час вирішення питання про призначення позивачці пільгової пенсії, а періоди роботи з 11.08.1993 по 05.04.1999, з 06.04.1999 по 07.04.2003, з 10.04.2003 по 16.09.2014, з 01.03.2018 по 23.12.2024 мають бути враховані до пільгового стажу за Списком №2.

Доводи апеляційної скарги наведеного вище не спростовують.

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 17.09.2014 по 28.02.2018 робота на посаді рентгенлаборанта рентгенологічного в КЗ «Дніпровська міська клінічна лікарня №21» ім.проф.Є.Г.Попковой» Дніпропетровської обласної ради», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний період підтверджений записами трудової книжки та уточнюючою довідкою від 21.11.2024 №2341, а тому має бути врахований до пільгового стажу за Список № 1.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи з 11.08.1993 по 07.04.2003, з 10.04.2003 по 23.12.2024 в подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За приписами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у психоневрологічній лікарні підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, у яких Верховний Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 20104 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в спірний період працювала на посаді палатної медичної сестри в Лікувально-виробниче об`єднання «Міжобласний клінічний психоневрологічний центр»; на посаді медичної сестри палатної 2 відділу інфекційного в Міську клінічну лікарню №21 ім. проф. Є.Г. Попковой; на посаді рентгенлаборанта рентгенологічного кабінету а відтак періоди роботи з 11.08.1993 по 07.04.2003, з 10.04.2003 по 23.12.2024 мають бути зараховані до стажу в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 26.12.2024 року № 1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, оскільки при обрахуванні пільгового стажу позивача зазначені вище спірні періоди не враховувались, то колегія суддів вважає, що задоволення повністю позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду наведених в даному рішенні.

Задовольняючи позовні вимоги зобов`язального характеру, суд першої інстанції визнав за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду наведених в даному рішенні, зарахувавши спірні періоди роботи до пільгового стажу позивача.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за результатом якої прийняте відповідне рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, апеляційний суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві розглянуто заяву позивача від 23.12.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, який у розглянутому спорі є органом, яким порушені права позивача та який має вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, постанові від 24.05.2024 по справі № 460/17257/23.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача, а саме - зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 та Списком № 2 спірні періоди роботи, з урахуванням приписів ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та повторно розглянути заяву позивача від 23.12.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Відтак, апеляційна скарга ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в частині визначення органу, на який судовим рішенням покладено певні зобов`язання, належить задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині належить змінити.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення частково допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни судового рішення.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року в адміністративній справі №160/7887/25 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року в адміністративній справі №160/7887/25 змінити.

В абзацах третьому, четвертому, п`ятому та шостому резолютивної частини рішення суду слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» замінити на слова «Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко