Справа № 200/4440/25
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року Справа№200/4440/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у спрощеному позовному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про:

визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 04.06.2025 № 85;

зобов`язання зарахувати згідно з трудовою книжкою:

до пільгового стажу за списком №2 періоди з 18.06.1996 по 12.08.1996, з 13.08.1996 по 07.12.1998, з 08.12.1998 по 31.08.2003, з 01.09.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 11.03.2008, з 12.03.2008 по 13.09.2013, з 16.09.2013 по 11.06.2014, з 12.06.2014 по 28.12.2018;

до загального страхового стажу період з 01.09.1990 по 27.05.1996;

призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з 28.05.2025 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач зазначила, що рішення відповідача, яким їй відмовлено в призначенні пенсії з підстав недосягнення віку призначення пенсії є протиправним. Згідно з позовом під час вирішення питання про призначення пенсії відповідач мав застосовувати положення Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 відповідно до яких вік призначення пенсії на пільгових умовах (Список № 2) становить 50 років, а не положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV.

Крім цього, позивач зауважила на протиправності невизначення відповідачем тривалості пільгового стажу через її зайнятість на роботах, що надають право на призначення пенсії на пільгових умовах, який за її обчисленнями становить 22 роки 2 місяці 12 днів.

Наполягаючи на наявності на досягненні нею віку призначення пенсії та наявності страхового та пільгового стажу, позивач просила зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, протягом розгляду справи із заявами та клопотаннями до суду не звертався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.07.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вирішено ряд процесуальних питань.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , копія якого наявна в матеріалах справи.

28.05.2025 позивач звернулася до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача за правилами екстериторіальності розглянуто Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області, що є відповідачем у справі.

04.06.2025 відповідачем прийнято рішення №85 про відмову у призначенні пенсії. Рішення вмотивовано поданням заявником заяви про призначення пенсії раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, що суперечить статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відсутністю необхідного страхового стажу згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом рішення вік заявника становить 50 років, страховий стаж заявника становить 29 років 0 місяців 8 днів.

В рішенні зазначено, що в результаті розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1990 по 27.05.1996 згідно з дипломом НОМЕР_2 , оскільки термін навчання перевищує 5 років. Посилаючись на пункт 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, відповідач зауважив на неможливості врахування періоду навчання за денною формою здобуття освіти у професійних навчально-виховних закладах за відсутності в документах відомостей про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Крім цього, за змістом рішення відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування заявниця працювала на роботах, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, до заяви долучено документи про атестацію робочих місць та довідку без реєстрації про ліквідацію ПАТ «Дружківський машинобудівний завод». В рішенні зазначено, що у разі ліквідації підприємства (організації, установи) пільговий стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, визначається комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, що створені при головних управліннях Пенсійного фонду України.

Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, період навчання з 01.09.1990 по 29.09.1992 не зараховано до загального страхового стажу позивача, період з 30.09.1992 по 29.09.1995 зараховано до страхового стажу як догляд за дитиною до 3-х років, період навчання з 30.09.1995 по 27.05.1996 не зараховано до загального страхового стажу позивача, періоди роботи з 18.06.1996 по 13.09.2013, з 16.09.2013 по 28.12.2018 зараховано до страхового стажу позивача.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV(далі Закон №1058-IV).

За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції чинній до 01.01.2018, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: серед іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років та збільшено тривалість страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 20 років до 25 років.

03.10.2017 Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, пункт 2 частини другої статті 114 якого визначає: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Разом з цим, Законом №2148-VIII, викладено у новій редакції пункт 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, згідно з яким "пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону".

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Рішенням Конституційного суду від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення), наведені положення Закону № 1788-ХІІ втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення).

В рішенні у справі 1-р/2020 зазначено, що зміни, внесені до ст. 13 Закону № 1788 Законом № 213-VIII вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію, стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23.01.2020 № 1-р/2020 встановлений порядок виконання цього Рішення шляхом застосування положень Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що визначав порядок призначення пенсій до набрання чинності Законом № 1058, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із пунктом д частиною третьою цієї статті 56 до стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

При цьому, суд зазначає, що положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (зі змінами) (далі - Порядок №637).

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 8 Порядку № 637 встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Додатково в довідці наводяться такі відомості:

стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції;

стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування;

стосовно жінок, які працюють на вирощуванні, збиранні та післязбиральному обробленні тютюну, - про зайнятість на перелічених роботах протягом повного сезону.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, (далі Порядок №22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:, крім іншого, надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з п. 5 частини 5 статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» № 2073-ІХ адміністративною процедурою є визначений законом порядок розгляду та вирішення справи.

Частиною 1 ст. 5 закону № 2073 визначено такі принцип и адміністративної процедури: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.

Відповідно до ст. 8 Закону № 2073 принцип обґрунтування полягає у забезпеченні адміністративним органом належності та повноти з`ясування обставин справи, безпосередньому дослідженні доказів та інших матеріалів справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Зміст принципу відкритості наведено в ст. 12 Закону № 2073, відповідно до якої адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї. Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи. Забороняється розголошення наявних у справі відомостей, що відповідно до закону становлять інформацію з обмеженим доступом.

Згідно зі статтею 16 Закону № 2073 принцип офіційності полягає в обов`язку адміністративного органу встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи. Адміністративний орган не може зобов`язувати особу самостійно отримувати документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження, якщо такий обов`язок не визначено законом. Адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу.

Зміст принципу гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні розкрито у ст. 17 Закону № 2073, згідно з якою особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи. Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків. Особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.

Умови правомірності адміністративного акту визначені статтею 87 Закону № 2073, згідно з якою адміністративний акт є правомірним, якщо його прийнятио компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта. Протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема: 1) прийнятий адміністративним органом, що: а) не мав на це повноважень; б) використав дискреційні повноваження незаконно; 2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта; 3) порушує норми матеріального права; 4) не відповідає принципам адміністративної процедури.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Рішенням відповідача від 04.06.2025 відмовлено позивачу у призначенні пенсії через недосягнення нею віку призначення пенсії та відсутність пільгового стажу.

Під час надання оцінки відмови в призначенні пенсії з підстав недосягнення позивачем віку призначення пенсії та відсутності пільгового стажу суд виходить із наведених в рішенні підстав неврахування періодів навчання та роботи позивача до страхового та пільгового стажу та змісту доданих позивачем до заяви про призначення пенсії документів.

Відповідно до записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_3 від 28.05.1996 та диплому серії НОМЕР_4 , копії яких наявні в матеріалах справи, позивач в період з 01.09.1990 по 27.05.1996 навчалася в Професійно-технічному училищі № 65 м. Краматорська за професією продавець продовольчих товарів, продавець непродовольчих товарів.

За змістом рішення про відмову в призначенні пенсії період навчання позивача з 01.09.1990 по 27.05.1996 не врахований до страхового стажу згідно з дипломом НОМЕР_2 , оскільки термін навчання перевищує 5 років.

Суд зазначає, що згідно з пунктом "д" ч. 3 ст. 56 Закону № 1788 період навчання у професійно-технічних училищах підлягає врахуванню до загального стажу. Згідно з положеннями Закону № 1788 та Порядку № 637 період навчання підтверджується, зокрема, дипломами.

Зазвичай термін навчання у закладі професійно-технічної освіти не перевищує терміну 5 років, втім, згідно з наданими позивачем документами період навчання позивача становить з 01.09.1990 по 27.05.1996. Суд не приймає доводи позивача про її перебування в академічній відпустці, скільки свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_5 , копію якого надано позивачем, не є належним доказом факту перебування в академічній відпустці.

Втім, незважаючи на згоду судом із зазначеним відповідачем у рішенні щодо неможливості тривання терміну навчання більше ніж 5 років, суд зазначає, що в такому випадку, враховуючи ст. 16 Закону України № 2073 відповідач під час розгляду заяви про призначення пенсії мав встановити обставини, що мають значення для встановлення тривалості навчання позивача та, за необхідності, зібрати для цього додаткові документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребувати документи та відомості, необхідні для вирішення питання зарахування зазначеного періоду до стажу роботи позивача.

Невчинення відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії дій щодо встановлення тривалості навчання позивача свідчить про порушення принципу офіційності, що встановлений в ст. 16 Законом № 2073.

Відповідно до записів дубліката трудової книжки серії НОМЕР_3 від 28.05.1996, копія якої наявна в матеріалах справи позивач:

- з 18.06.1996 по 31.08.2003 працювала у Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі ім. 50-річча Радянської України (після перейменування ВАТ «Дружківський машинобудівний завод», ПАТ «Дружківський машинобудівний завод»), у т.ч.:

- з 18.06.1996 по 12.08.1996 була учнем стержняра в сталеливарному цеху №15;

- з 13.08.1996 по 07.12.1998 стержнярем ручного формування 2 розряду в сталеливарному цеху №15;

- з 08.12.1998 по 31.08.2003 працювала транспортувальником у ливарному виробництві на вибивній дільниці 2 розряду у сталеливарному цеху №1;

- з 01.09.2003 по 31.12.2003 працювала транспортувальником у ливарному виробництві на вибивній дільниці в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛУРГ»;

З 01.01.2004 по 13.09.2013 працювала у ВАТ «Дружківський машинобудівний завод» (після перейменування ПАТ «Дружківський машинобудівний завод»), у т.ч.

- з 01.01.2004 по 11.03.2008 працювала транспортувальником у ливарному виробництві на вибивній дільниці 2 розряду у сталеливарному цеху №1;

- з 12.03.2008 по 13.09.2013 працювала виконуючою обов`язки начальника та начальником ПДБ (планово диспетчерського бюро) у сталеливарному цеху №1;

- з 16.09.2013 по 11.06.2014 працювала спеціалістом із планування і організації виробництва у сталеливарному цеху №6 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод»

- з 12.06.2014 по 28.12.2018 працювала начальником ПДБ (планово диспетчерського бюро) в Товаристві з обмеженою відповідальністю «НПП «МЕТРИКА».

В Індивідуальних відомостях про застраховану особу наявні відомості про спеціальний стаж позивача із приміткою ЗПЗ013Б1, у т. ч. 10 місяців у 2000 році (код страхувальника 00165669), 12 місяців у 2001 році (код страхувальника 00165669), 12 місяців у 2002 році (код страхувальника 00165669), 8 місяців у 2003 році (код страхувальника 00165669), 4 місяці у 2003 році (код страхувальника 32496026), 12 місяців у 2004 році (код страхувальника 00165669), 12 місяців у 2005 році (код страхувальника 00165669), 12 місяців у 2006 році (код страхувальника 00165669), 2 місяці 17 днів у 2007 році (код страхувальника 00165669), 2 місяці 11 днів у 2008 році (код страхувальника 00165669).

В період роботи позивача були чинними Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162; від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №461.

Відповідно до підпункту а пункту 1 «Ливарне виробництво» Розділу XIV «Металообробка» постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 посада «стержняр» відноситься до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до підпунктів а, б пункту 1 «Ливарне виробництво» Розділу XIV «Оброблення металу» Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 посади «транспортувальник», «керівники та фахівці» відносяться до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до постанов Правління Пенсійного фонду України від 10.06.2004 №7-6 «Про затвердження Порядку формування і подачі органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», від 05.11.2009 №26-1 «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам Пенсійного фонду України», від 08.10.2010 №22-2 «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від 09.09.2013 №454 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», встановлено наступні коди підстав та відповідні їм назви посад та робіт.

ЗПЗ013Б1: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Наведене вище документи свідчать про зайнятість на професіях та посадах, що надають право на призначення пенсії на пільгових умовах. При цьому, із зазначеного відповідачем в оскаржуваному позивачем рішенні від 04.06.2025 судом встановлено, що відповідач не вирішував питання обчислення тривалості пільгового стажу, мотивуючи це ліквідацією роботодавця позивача ПАТ «Дружківський машинобудівний завод» без визначення правонаступника, через що такий стаж має обчислюватися Комісіями з питань підтвердження стажу, створеними при Головних управліннях Пенсійного фонду.

Записами наданої позивачем до заяви про призначення пенсії трудової книжки підтверджено її роботу за професіями, що надають право на призначення пенсії на пільгових умовах з 18.06.1996 по 31.08.2003 та з 01.01.2004 по 13.09.2013 у Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі ім. 50-річча Радянської України (після перейменування ВАТ «Дружківський машинобудівний завод», ПАТ «Дружківський машинобудівний завод») та у період з 01.09.2003 по 31.12.2003 - в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛУРГ»; в період з 16.09.2013 по 11.06.2014 - в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод», з 12.06.2014 по 28.12.2018 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «НПП «МЕТРИКА».

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру підприємств, організацій, установ та громадських формувань ПАТ «Дружківський машинобудівний завод» (код 00165669) припинено з 26.03.2025, документи, які б свідчили про припинення інших роботодавців позивача в матеріалах справи відсутні, в рішенні від 04.06.2025 відповідачем не зазначені. Таким чином, суд визначає, що відповідачем безпідставно під час розгляд заяви позивача про призначення пенсії не було вирішено питання врахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 01.09.2003 по 31.12.2003 - в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛУРГ»; в період з 16.09.2013 по 11.06.2014 - в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод», з 12.06.2014 по 28.12.2018 - в Товаристві з обмеженою відповідальністю «НПП «МЕТРИКА» з урахуванням доданих до заяви про призначення пенсії документів, рішення в частині неврахування зазначених періодів роботи не обґрунтовано.

З приводу зазначеного в рішенні про неможливість вирішення питання про врахування до стажу періодів роботи позивача у ПАТ «Дружківський машинобудівний завод» суд зазначає таке.

Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затверджений постановою Правління пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1. Відповідно до п. 1 Порядку № 18-1 цей порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи: для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника; до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території).

Згідно з преамбулою Порядку № 18-1 зазначений порядок затверджено на виконання пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. […] У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.

Таким чином, із врахуванням п. 20 Порядку №637, запроваджена Порядком № 18-1 процедура підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлена для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника застосовується у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на призначення пенсії на пільгових умовах та в особи, що звертається за призначенням пенсії відсутня можливість надати уточнюючу довідку чи інші документи від роботодавця, діяльність якого припинено без визначення правонаступника. Тобто, Порядком № 18-1 визначено не окремий (виключний) порядок підтвердження пільгового стажу для працівників, що були зайняті на пільгових роботах на підприємствах, діяльність яких припинено без визначення правонаступника, а встановлено альтернативний спосіб підтвердження пільгового стажу за неможливості підтвердити пільговий стаж трудовою книжкою та іншими документами.

Тобто, підставою для визначення пільгового стажу комісіями з питань підтвердження стажу роботи при головних управліннях Пенсійного фонду України на підставі положень Порядку № 18-1 є не факт ліквідації роботодавця без визначення правонаступника, а неможливість визначення пільгового стажу роботи на підставі наявних в особи документів, що звертається із заявою про призначенням пенсії, документів.

В оскаржуваному позивачем рішенні про відмову в призначенні позивачу пенсії не наведено підстав, за яких пільговий стаж позивача не може бути встановлено на підставі записів трудової книжки та доданих до заяви про призначення пенсії документів, з огляду на що суд вважає таке рішення необґрунтованим в частині зазначення про необхідність встановлення пільгового стажу на підставі рішення Комісії, створеної при Головному управлінні Пенсійного фонду.

Щодо вказаного в рішенні про звернення позивачем із заявою про призначення пенсії раніше ніж за місяць до настання віку її призначення суд зазначає наступне.

З 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентувались одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020" у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII".

Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Відносно позивача правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який становить 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІ І у редакції Закону №2148-VIII.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, посилаючись на правову позицію Великої палати Верховного Суду в постанові у справі 520/15025/16 під час вирішення справи з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставах, що визначені одночасно положеннями п. 2 частини другої ст. 114 Закону № 1058 та п. «б ст. 13 закону № 1788, застосував до спірних правовідносин у справі положення п. «б» ст. 13 Закону № 1788, як такі що містять більш сприятливі умови призначення пенсії особі.

В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суперечність положень Законів України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в такому випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону № 1058-ІV.

В рішенні у зразковій справі судом визначені обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:

а) позивач - особа, яка звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення;

на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;

набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення;

б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки обставини справи № 200/4440/25 в частині вимог, що стосуються призначення пенсії за віком на пільгових умовах після досягнення 50 років відповідають визначеним у зразковій справі обставинам, суд визначає як безпідставні доводи відповідача про звернення позивача із заявою про призначення пенсії раніше ніж за місяць до настання віку призначення пенсії.

Як встановлено з матеріалів справи під час адміністративного провадження з призначення позивачу пенсії відповідач не забезпечив належність та повноту з`ясування обставин справи, не врахував всіх обставин, що мають значення для вирішення справи; не забезпечив можливості реалізації позивачем права знати про початок адміністративного провадження, права на участь у такому провадженні, права на ознайомлення з матеріалами відповідної справи; права бути заслуханим адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи та права у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи; не реалізував права встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи.

Зазначене свідчить про вирішення питання про призначення пенсії позивача із порушенням принципів обґрунтованості, офіційності, гарантування особі права на участь в адміністративній процедурі та відкритості.

Відповідно до п. 4 частини 2 ст. 87 Закону № 2073 адміністративний акт, що не відповідає принципам адміністративної процедури є протиправним.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про протиправність рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії від 04.06.2025 № 85 та обґрунтованість заявлених вимог в цій частині.

Під час вирішення вимог позивача про зобов`язання зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу періодів роботи та навчання позивача суд виходить із того, що суд не наділений повноваженнями самостійного обчислення стажу для призначення пенсії, під час судового розгляду таких справ судом лише перевіряються дії та рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Встановлення тривалості пільгового та страхового стажу віднесено чинним законодавством до дискреційних повноважень відповідача. Таким чином, враховуючи встановлення під час розгляду справи недостатності документів для визначення періоду навчання позивача та нездійснення відповідачем розгляду питання врахування певних періодів роботи позивача до пільгового стажу позивача на підставі доданих позивачем до заяви документів, вимоги позивача про зобов`язання зарахувати до пільгового та страхового стажу періоди навчання та роботи та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах є передчасними та не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача суд вважає за можливе вийти за межі заявлених позивачем вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із врахуванням Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 та забезпечити під час повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 28.05.2025 повне з`ясування обставин щодо періоду навчання позивача в період з 01.09.1990 по 27.05.1996 та вирішення питання про врахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 18.06.1996 по 12.08.1996, з 13.08.1996 по 07.12.1998, з 08.12.1998 по 31.08.2003, з 01.09.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 11.03.2008, з 12.03.2008 по 13.09.2013, з 16.09.2013 по 11.06.2014, з 12.06.2014 по 28.12.2018 на підставі записів трудової книжки та доданих позивачем до заяви документів.

За наведеного вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи виникнення спору через неправомірні дії відповідача, суд вважає за можливе присудити на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за квитанцією від 01.07.2025 № в сумі 1211,20 грн.

З огляду на зазначене, на підставі положень статей 13, 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статей 44, 114, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №85 від 04.06.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.05.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.05.2025 повно з`ясувати обставини щодо періоду навчання позивача в період з 01.09.1990 по 27.05.1996 та вирішити питання про врахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 18.06.1996 по 12.08.1996, з 13.08.1996 по 07.12.1998, з 08.12.1998 по 31.08.2003, з 01.09.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 11.03.2008, з 12.03.2008 по 13.09.2013, з 16.09.2013 по 11.06.2014, з 12.06.2014 по 28.12.2018 на підставі записів трудової книжки та доданих позивачем до заяви документів.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ),

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: 61022, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 1 пов., к.58, ).

Суддя А.С. Михайлик