Справа № 280/7826/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Справа № 280/7826/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1 ,

військової частини НОМЕР_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача;

2) зобов`язати відповідача здійснити виплату коштів:

- за період з 01 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від посадового окладу, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 578% місячного грошового забезпечення з урахуванням окладу за військовим званням;

- надбавку за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням з 01 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року;

- грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 25 (двадцяти п`яти) днів;

- грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі грошового забезпечення;

- додаткову винагороду у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень; на рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , з номером НОМЕР_3 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є племінницею та єдиною особою з числа членів сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , яка перебувала в родинних відносинах з ним на момент його смерті. Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №104 від 12.04.2025 підтверджує факт надання розпорядження щодо перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача. Незважаючи на наявність такого наказу, фактичного нарахування зазначених коштів на банківський рахунок позивача здійснено не було. За таких обставин позивач вважає вказану бездіяльність такою, що порушує її права, гарантовані чинним законодавством.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

29.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву військової частини НОМЕР_1 , в якому відповідач зазначає, що на виконання наказу №104 від 12.04.2025 позивачу здійснено всі належні виплати, про що свідчить долучена довідка начальника фінансової служби військової частини НОМЕР_1 . Крім того на картковий рахунок позивача здійснено виплати на поховання ОСОБА_2 . При цьому в період: який охоплює час здійснення виплат грошових коштів, які належали загиблому військовослужбовцю ОСОБА_2 та були перераховані позивачу, військова частина НОМЕР_1 знаходилась на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 . Всі фінансові операції, пов`язані з діяльністю військової частини НОМЕР_1 з 01.11.2024 по 01.05.2025 проводились через рахунки військової частини НОМЕР_2 . На думку відповідача, позивач вирішила скористатись особливостями структури ЗСУ та отримати грошові кошти повторно. Наголошує, що позивач ніяким чином не оскаржувала отримані від військової частини НОМЕР_2 виплати та не зверталась до даної військової частини з метою повернення грошових коштів. При цьому військовослужбовець ОСОБА_2 за період служби в Збройних Силах України, не проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , тому вказана військова частина, не мала ніяких фінансових зобов`язань перед загиблим. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

06.10.2025 судом отримано відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що з усіх передбачених законом видів грошових виплат, які підлягали нарахуванню позивачу у зв?язку із загибеллю ОСОБА_2 , фактично було здійснено лише дві виплати: кошти за поховання у розмірі 14600 грн та кошти за грошове забезпечення розрахунок із загиблим у розмірі 138937,44 грн. При цьому позивач наголошує, що вказана сума є явно недостатньою для включення належних нарахувань. Вважає, що посилання відповідача про повну та своєчасну виплату коштів не відповідає дійсності, не підтверджується жодними належними доказами та має виключно декларативний характер. Припущення відповідача щодо можливого намагання отримати одні й ті самі грошові кошти шляхом використання внутрішніх особливостей структур Збройних Сил України не мають жодних правових та фактичних підстав. Зауважує, що предметом позову є виключно питання належності та повноти здійснення нарахувань, а не заперечення самого факту отримання певних сум. Наполягає на задоволенні позову.

13.10.2025 на адресу суду надійшли заперечення військової частини НОМЕР_1 на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначає, що позивач не обґрунтувала, які виплати не були здійснені військовою частиною, а також не надала жодних розрахунків. Також вказує, що позивач протягом 5 місяців мала можливість звернутись до військової частини або Міністерства оборони у разі необхідності будь-яких роз`яснень щодо отриманих виплат.

25.11.2025 судом отримано доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких повторно наголошує про зміну позиції позивача щодо отримання належних виплат. Також наводить розрахунок виплачених коштів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

09.12.2025 від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №104 від 12.04.2025 на ОСОБА_4 було замовлено кошти в сумі 14 600,00 грн та зазначено рахунок для здійснення виплати грошових коштів. Також згідно розрахункової відомості № 72 наданої військовою частиною НОМЕР_1 на виконання наказу №104 від 12.04.2025 замовлено кошти на ОСОБА_4 в сумі 138 937,44 та вказаний рахунок для здійснення виплати. Військовою частиною НОМЕР_2 було виплачені всі кошти які були зазначені у відповідній відомісті №72 та 75, виплата та замовлення грошових коштів для військової частини НОМЕР_1 здійснювалась на основі розрахунково - платіжної відомості, що надавала частина, яка була на забезпеченні. Військова частина НОМЕР_2 не може і не могла знати, яку суму повинно було виплатити померлому військовослужбовцю. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 15.09.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою від 13.10.2025 суд повернув без розгляду відповідь на відзив ОСОБА_1 ; відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвалою від 14.11.2025 суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача - військову частину НОМЕР_2 (далі - відповідач 2); розпочав розгляд адміністративної справи спочатку; зобов`язав військову частину НОМЕР_2 , військову частину НОМЕР_1 надати до суду докази обчислення сум, які були виплачені ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №104 від 12.04.2025.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до змісту військового квитка серії НОМЕР_4 від 27.02.2024 ОСОБА_2 з 11.04.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Світловодським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2025 №104 солдата ОСОБА_2 , сапера відділення механізованих мостів інженерно-дорожнього взводу інженерно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 , який 10 вересня 2024 року вибув в оперативне підпорядкування командира військової частини НОМЕР_6 до окремого розпорядження з метою фортифікаційного обладнання взводних опорних пунктів 2 (другого) рубежу оборони, та таким, що 09 грудня 2024 року зник безвісти, та таким, що 13 грудня 2024 року під час проведення пошукових заходів його тіло було виявлене та 14 грудня 2024 року доставлене до відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12 квітня 2025 року у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з всіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 . Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини).

У наказі зазначено, що ОСОБА_1 - племінниця. Відповідно до розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, наказано виплатити на банківський рахунок племінниці ОСОБА_1 :

- за період з 01 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від посадового окладу, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 578% місячного грошового забезпечення з урахуванням окладу за військовим званням;

- надбавку за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням з 01 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року;

- грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 25 днів;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі грошового забезпечення відповідно до розділу ХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;

- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткову винагороду в розмірі 100000 грн як військовослужбовцю, який загинув (помер) внаслідок отримання після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини з 01 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року;

- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 №829 допомогу на поховання у розмірі п`яти прожиткових мінімумів (у 2025 році - 2920,00 грн) в сумі 14600,00 грн.

Згідно з листом військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2025 військова частина НОМЕР_1 в квітні 2025 року знаходилася на фінансовому забезпеченні у військовій частина НОМЕР_2 та не вела фінансово-господарську діяльність. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №104 від 12.04.2025 солдату ОСОБА_2 було здійснено виплату належного грошового забезпечення на картковий рахунок ОСОБА_1 . Виплата була здійснена 24.04.2025.

Відповідно до відомості розподілу виплат до військової частини НОМЕР_2 АТ КБ «Приватбанк» від 23.04.2025 (11:41:10) ОСОБА_1 виплачено 14600,00 грн (призначення - грошове забезпечення НОМЕР_1 , компенсація за поховання).

За змістом відомості розподілу виплат до військової частини НОМЕР_2 АТ КБ «Приватбанк» від 23.04.2025 (11:38:33) ОСОБА_1 виплачено 138937,44 грн (призначення - грошове забезпечення НОМЕР_1 , розрахунок із загиблими).

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини щодо невиплати всіх належних сум відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2025 №104, позивач звернулася до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Відповідно до пункту 1 розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Компенсація за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців, у разі їх загибелі (смерті), виплачується відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 року № 37.

Отже, розділ ХХХ Порядку № 260 установлює чіткий перелік осіб, у тому числі спадкоємцям, яким за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини виплачується грошове забезпечення військовослужбовця у разі його смерті (загибелі).

Судом встановлено, що з 12 квітня 2025 року ОСОБА_2 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2025 №104 у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з всіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 . При цьому вирішено відповідно до розділу ХХХ Порядку №260 виплатити його племінниці ОСОБА_1 певні види грошового забезпечення, а саме: за період з 01 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від посадового окладу, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 578% місячного грошового забезпечення з урахуванням окладу за військовим званням; надбавку за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням з 01 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року; грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 25 днів; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі грошового забезпечення відповідно до розділу ХХІV Порядку №260; додаткову винагороду в розмірі 100000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 як військовослужбовцю, який загинув (помер) внаслідок отримання після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини з 01 грудня 2024 року по 31 грудня 2024 року; допомогу на поховання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 №829 у розмірі п`яти прожиткових мінімумів (у 2025 році - 2920,00 грн) в сумі 14600,00 грн.

Зі змісту позовної заяви та заяв по суті справи слідує, що позивач не погоджується із сумами, виплаченими на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2025 №104, а саме: допомога на поховання у сумі 14600,00 грн та загальний розрахунок із загиблим у сумі 138937,44 грн. Разом з тим, позивач жодним чином не обґрунтовує помилковості обчислення таких виплат, як і не надає жодних доказів на підтвердження виплати неналежних сум.

Натомість представник військової частини НОМЕР_1 , обґрунтовуючи безпідставність позовних вимог, зазначив, що відповідні суми були виплачені позивачу з урахуванням того, що розмір посадового окладу ОСОБА_2 становить 2640 грн, що обчислено відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 шляхом множення 1762 грн на коефіцієнт 1,5 у відповідності до тарифного розряду 3 посади «сапер» (згідно з додатком 1 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017); розмір окладу за військове звання 530 грн розрахований шляхом множення 1762 грн на коефіцієнт за військове звання «солдат» 0,3 (відповідно до додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017); надбавка за особливості проходження служби розрахована шляхом множення суми посадового окладу та окладу за військовим званням на 65%, і становить 2060,50 грн; щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби у сумі 15259,20 грн розрахована шляхом множення розміру посадового окладу на відсоток премії (578%); додаткова винагорода у розмірі 100000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168; сума компенсації за невикористані дні відпустки у сумі 17074 грн; розрахунок індексації грошового забезпечення військовослужбовця з урахуванням базового місяця та індексації споживчих цін становить 73,84 грн; розмір матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань за 2024 рік склав 3415,70 грн. При цьому з урахуванням того, що ОСОБА_2 мав вислугу менше одного року, то відповідно до додатку 16 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 надбавка за вислугу років у розмірі 25% не нараховувалась та не виплачувалась. Отже, загальна сума нарахованого грошового забезпечення склала 141053,24 грн, з відрахуванням військового збору 1,5% - 138937,44 грн.

Суд звертає увагу позивача, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення, за загальним правилом, має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вказана позиція суду узгоджується з постановами Верховного Суду від 17.10.2018 по справі №360/1193/17, від 16.02.2021 по справі № 320/950/19, від 13.02.2024 по справі № 320/5934/22.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

У контексті обставин справи позивач зазначає про те, що військовою частиною не було здійснено належного нарахування коштів на банківський рахунок на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2025 №104, проте конкретно не вказує, чому саме, на її думку, виплачені їй суми були неправильно обчислені, яким чином військова частина повинна була розрахувати відповідні суми та які норми чинного законодавства були порушені військовою частиною під час обчислення виплат.

Враховуючи що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності відповідного порушення відповідачем його прав, свобод або інтересів на момент звернення до суду, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача у цій справі.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність порушення відповідачем прав, свобод або інтересів позивача на момент звернення до суду, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач 1 - військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Відповідач 2 - військова частина НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_9 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19.01.2026.

Суддя К.В. Мінаєва