Справа № 420/15417/25
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дисциплінарна комісія приватних виконавців про визнання протиправними та скасування подання та наказу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі третя особа), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати подання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.01.2025 № 11499/20.4.1/33-25, погоджене п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців, про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. строком на один місяць;

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 257/7 від 12.02.2025 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., посвідчення № 0329, видане 29.03.2019, строком на один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на положення частин 1,3 статті 34, підпунктів 3 та 9 пункту 6-1 частини 6 розділу IV та «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, як здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пунктів 4, 19 Розділу І та пункту 1 Розділу V Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 № 3284/5 вказує, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України без наявності визначених законодавством підстав для проведення перевірки діяльності приватного виконавця під час дії воєнного стану, без звернення сторони виконавчого провадження ініційовано подання про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни, а Міністерством юстиції України без урахування наведеного на підставі протиправно унесеного подання прийнято наказ, яким зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., посвідчення №0329, видане 29 березня 2019 року, строком на один місяць.

Ухвалою суду від 26.05.2025 вказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Позивач ухвалу суду виконав, недоліки позову усунув.

Ухвалою від 16.06.2025 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.07.2025 представником відповідачів поданий відзив, в якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Зазначено, що під час дії воєнного стану на території України, незважаючи на те, що законодавець не передбачив проведення планових та позапланових перевірок діяльності приватних виконавців, підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Розділом V Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 № 3284/5, на Міністерство юстиції України, як головного очільника діяльності приватних виконавців, покладено обов`язок із здійснення заходів контролю, перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, шляхом проведення моніторингу відомостей з цієї Системи. У разі виявлення ознак вчинення приватним виконавцем грубого порушення вимог законодавства щодо примусового виконання рішень, Міністерство може застосувати стягнення у вигляді зупинення його діяльності на один місяць. При цьому, визначення ознак грубого порушення законодавства приватним виконавцем, є дискреційним повноваженням членів Дисциплінарної комісії та Міністерства.

Ухвалою від 07.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи, що учасниками справи подані необхідні для розгляду справи заяви по суті спору та докази, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення.

Рішення ухвалюється судом в межах строку розгляду справи з урахуванням строку перебування судді у щорічній основній відпустці та на лікарняному, а також з урахуванням періодів тривалої відсутності електроенергії в будівлі суду внаслідок ракетних обстрілів збройними угрупуваннями російської федерації та тривалості повітряних тривог, оголошених в м. Одесі.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, позивач Шевченко Тетяна Сергіївна є приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області, що підтверджується посвідченням №0329, виданим 29.03.2019.

На виконанні у приватного виконавця Шевченко Т.С. перебувало виконавче провадження № 72122588 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 12.05.2023 № 916/407/23 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитом в сумі 118 864, 99 грн та судового збору в сумі 2 147, 20 грн, провадження у якому відкрито постановою виконавця від 26.06.2023.

У цьому виконавчому провадженні 26.06.2023 винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 500,00 грн та 21.08.2023 постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 1500,78 грн.

Резолютивною частиною цієї постанови від 21.08.2023 визначено такий розмір додаткових витрат виконавчого провадження: витрати на копіювання та друк документів (папір, канцтовари) - 29,71 грн; витрати на пересилання документів виконавчого провадження (конверти, знаки поштового відправлення) 100,00 грн.; витрати на паливно-транспортні матеріали 1371,07 грн.

Постановою від 21.08.2023 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Із стягнутих з боржника у виконавчому провадженні № 72122588 коштів у сумі 14102,00 грн приватним виконавцем перераховано на витрати виконавчого провадження кошти в сумі 69,00 грн згідно з платіжною інструкцією від 21.08.2023 № 30516), 431,00 грн (платіжна інструкція від 21.08.2023 № 30517) та 1500,78 грн (платіжна інструкція від 21.08.2023 № 30518).

Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Департамент) на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження проведена перевірка дотримання приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання професійних обов`язків.

Листом від 29.11.2024 № 165457/20.4.1/33-24 Департаментом приватному виконавцю надіслано запит про надання пояснення щодо здійснення виконавчого провадження № 72122588, зокрема, щодо стягнення у цьому виконавчому провадженні витрат виконавчого провадження, на який листом від 06.12.2024 № 15704 приватним виконавцем надані пояснення. У цьому листі приватним виконавцем не надані пояснення щодо визначення розміру додаткових витрат та не надані документи про закупівлю (придбання) товарів і послуг, на підставі яких визначався розмір додаткових витрат.

За наслідками перевірки Департаментом зроблено висновки про наявність ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства з примусового виконання рішень у вигляді неправомірного, з порушенням статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення додаткових витрат виконавчого провадження, оскільки в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні процесуальні документи, які б підтверджували вчинення приватним виконавцем виконавчих дій на організацію та проведення яких витрачені кошти у сумі 1371,07 грн, що свідчить про те, що приватний виконавець при здійсненні своєї діяльності не дотримується принципу та засад законності, передбачених пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пунктом 3 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», та порушує вимоги частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої заходи примусового виконання рішень мають здійснюватися у спосіб та в порядок, встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У зв`язку з цим Департаментом на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» унесено до Дисциплінарної комісії приватних виконавців Подання від 27.01.2025 № 11499/20.4.1/33-25 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни строком на один місяць.

Зазначене подання було погоджено п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців.

Наказом Міністерства юстиції України №257/7 від 12.02.2025 зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., посвідчення № 0329, видане 29 березня 2019 року, строком на один місяць.

Уважаючи вказані вище подання та наказ протиправними, позивач звернулась до суду із цим позовом.

При вирішенні цього спору суд враховує правові висновки Верхового Суду, викладені у постанові від 08.04.2025 у справі № 380/12053/23 та виходить з такого.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону №1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 3 Закону №1404-VIII визначені рішення та виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII).

Згідно з частиною другою статті 5 Закону №1404-VIII приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

- рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

- рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

- рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

- рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи (крім рішень Національного банку України), органи військового управління;

- рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

- рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

- рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

- рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

- рішень про конфіскацію майна;

- рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

- інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;

- рішень, за якими боржником є уповноважений суб`єкт управління або господарське товариство в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», та рішень, які передбачають вчинення дій щодо їх майна.

Частинами 1 та 2 статті 18 Закону №1404-VIII установлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно з приписами статті 1 та частини 1 статті 2 Закону №1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Відповідно до приписів статті 3, частин 1 та 2 статті 4, частини 1 статті 5 Закону №1403-VIII, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність. Державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Згідно із частинами 1, 2 статті 16 Закону №1403-VIII, приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

За змістом частини 1 статті 17 Закону №1403-VIII, Міністерство юстиції України: формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень; видає посвідчення приватного виконавця; забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців; формує Єдиний реєстр приватних виконавців України, визначає порядок його ведення; встановлює форму та порядок подання приватними виконавцями інформації про здійснення ними діяльності; здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця; здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону №1403-VIII контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, саме Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань, зокрема, у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів.

Підпунктами 83-24 та 83-25 вказаного Положення визначено, що Мін`юст здійснює відповідно до закону державне регулювання діяльності приватного виконавця, а також здійснює контроль за діяльністю державних виконавців.

Отже, на Мін`юст покладено превентивну функцію, зокрема щодо організації і контролю відповідно до законодавства державного регулювання діяльності приватних виконавців та у разі необхідності притягнення їх до відповідальності.

27 липня 2022 року прийнятий Закон України № 2455-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2455-IX), який набрав чинності 25 серпня 2022 року.

Вказаним нормативно-правовим актом були внесені зміни, зокрема, у Закон № 1403-VIII, у тому числі Розділ IV доповнено пунктом 6-1.

Так, згідно із підпунктами 3, 4 пункту 6-1 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403-VIII під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться.

Діяльність приватного виконавця може бути зупинена строком на один місяць на підставі наказу Міністерства юстиції України за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженим не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення (мотивоване обґрунтування грубості порушення визначається у тексті наказу) приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Міністерством юстиції України прийнято наказ від 22.10.2018 № 3284/5 (затверджений в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1195/32647), яким затверджено «Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців» (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу V цього Порядку, у період дії воєнного стану структурний підрозділ Міністерства здійснює перевірку дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження. За результатом перевірки відомостей в автоматизованій системі виконавчого провадження структурний підрозділ Міністерства формує інформаційну довідку відповідно до пункту 3 розділу VII Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256. У разі необхідності одержання від приватного виконавця інформації або пояснень щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків, або копій відповідних документів структурний підрозділ Міністерства може надіслати приватному виконавцю відповідний обґрунтований запит. Запит надсилається на адресу електронної пошти приватного виконавця, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Запитувану інформацію або копії документів приватний виконавець має надати структурному підрозділу Міністерства не пізніше п`яти робочих днів з дня надсилання запиту.

У разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень структурний підрозділ Міністерства готує подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яке підписує керівник структурного підрозділу Міністерства. У поданні обов`язково мають бути зазначені обставини, установлені структурним підрозділом Міністерства, з посиланням на джерела інформації (відомості автоматизованої системи виконавчого провадження, звернення учасника виконавчого провадження або іншої особи, інформація отримана від приватного виконавця тощо), зміст виявлених порушень з посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів.

Подання про зупинення діяльності приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня його підписання надсилається на електронні адреси всіх членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців для погодження.

У разі погодження подання про зупинення діяльності приватного виконавця не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців структурний підрозділ Міністерства готує проєкт наказу про зупинення діяльності приватного виконавця на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» з мотивованим обґрунтуванням грубості порушення.

Наказ про зупинення діяльності приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня його видання надсилається приватному виконавцю, діяльність якого зупинена, адміністратору автоматизованої системи виконавчого провадження, організатору електронних аукціонів, аукціонів за фіксованою ціною, операторам електронних майданчиків, підключених до електронної торгової системи, в якій здійснюються земельні торги. Відомості про зупинення діяльності приватного виконавця вносяться до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Аналізуючи наведені правові норми у подібних обставинах, Верїовний Суд у постанові від 08 квітня 2025 року у справі № 380/12053/23 сформулював такі правові висновки: «...Отже, під час дії воєнного стану на території України, незважаючи на те, що законодавець не передбачив проведення планових та позапланових перевірок діяльності приватних виконавців, однак це не вказує на заборону здійснення Міністерством, як головним очільником діяльності приватних виконавців, здійснення заходів контролю, перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, шляхом проведення моніторингу відомостей з автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі виявлення ознак вчинення приватним виконавцем грубого порушення вимог законодавства щодо примусового виконання рішень, Міністерство може застосувати стягнення у вигляді зупинення його діяльності на один місяць. При цьому, визначення ознак грубого порушення законодавства приватним виконавцем, є дискреційним повноваженням членів Дисциплінарної комісії та Міністерства».

Як видно з матеріалів справи, фактичною підставою для зупинення позивачу діяльності приватного виконавця слугувало те, що в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні процесуальні документи, які б підтверджували вчинення приватним виконавцем Шевченко Т.С. у виконавчому провадженні № 72122588 виконавчих дій, на організацію та проведення яких витрачені кошти в сумі 1371,07 грн, що є порушенням вимог частини 11 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та розцінено відповідачами як грубе порушення приватним виконавцем законодавства з примусового виконання рішень, оскільки приватний виконавець при здійсненні своєї діяльності не дотримується принципу та засад законності, передбачених пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пунктом 3 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», та порушує вимоги частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої заходи примусового виконання рішень мають здійснюватися у спосіб та в порядок, встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із пунктом 3 частини 1, частинами 2, 3, та 4 статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до частин 1, 2, 8, 10 та 11 статті 31 Закону №1403-VIII, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Угодою між приватним виконавцем та стягувачем може бути передбачено додаткове авансування витрат виконавчого провадження та додаткова винагорода приватного виконавця.

Розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України.

З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України.

Стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1300/29430), затверджені «Види та розміри витрат виконавчого провадження».

Пунктом 11 розділу І «Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» передбачені інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 11 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах (абзац 1 пункту 1 розділу II Видів та розмірів витрат виконавчого провадження).

Відповідно до пункту 8 «Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг.

Відповідачами встановлено, та в ході судового розгляду підтверджено доказами, що у виконавчому провадженні приватним виконавцем Шевченко Т.С. винесена постанова від 21.08.2023 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 1500,78 грн, якою визначено, зокрема, такий вид додаткових витрат виконавчого провадження, як витрати на паливно-транспортні матеріали у сумі 1371,07 грн.

При цьому в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні процесуальні або інші документи, які б підтверджували вчинення приватним виконавцем Шевченко Т.С. у виконавчому провадженні № 72122588 виконавчих дій, на організацію та проведення яких витрачені кошти в сумі 1371,07 грн.

Документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг у сумі 1371,07 грн позивачем відповідачам не надано, як не надано і до суду.

Тому суд погоджується з висновком відповідачів про те, що позивачем порушено вимоги частини 11 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», що правомірно розцінено ними як грубе порушення приватним виконавцем законодавства з примусового виконання рішень, оскільки приватний виконавець при здійсненні своєї діяльності не дотримується принципу та засад законності, передбачених пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пунктом 3 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», та порушує вимоги частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої заходи примусового виконання рішень мають здійснюватися у спосіб та в порядок, встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, при прийнятті спірних рішень відповідачі діяли обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дисциплінарна комісія приватних виконавців, про визнання протиправними та скасування подання та наказу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний