Справа № 240/566/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питання залишення позову без розгляду

19 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/566/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши клопотання про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незастосування пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, при обчисленні в період з 11 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови, та зобов`язання відповідача провести перерахунок та доплатити за період з 11 квітня 2022 року по 19 травня 2023 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01 січня 2022 року, Законом України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, з-поміж іншого, про звернення позивача із заявленим позовом поза межами встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) у редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ (який набрав чинності з 19 липня 2022 року) трьохмісячного строку у такій категорії спорів, без наведення жодних поважних об`єктивних причин, які б слугували достатньою підставою у розумінні процесуального закону для поновлення цього строку.

З цих підстав відповідач просить суд залишити позов без розгляду.

Визначаючись щодо строку звернення до суду з позовом у цій справі суд враховує правові висновки Верховного Суду у рішенні від 06 квітня 2023 року за результатами розгляду зразкової справи № 260/3564/22, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, спірним питанням у якій також було недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано такі висновки: "До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності".

Крім цього, у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 Велика Палата Верховного Суду також сформувала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період до 19 липня 2022 року зазначила, що застосуванню підлягає норма частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, вимоги про перерахунок спірного грошового забезпечення за період з 11 квітня по 19 липня 2022 року заявлені позивачем у межах встановленого законом строку у цій категорії спорів.

Що ж до періоду перерахунку грошового забезпечення починаючи з 19 липня 2022 року, ухвалою суду від 18 грудня 2025 року позовна заява ОСОБА_1 залишалась без руху з наданням п`ятиденного строку для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року з доданням належних доказів на підтвердження поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом у цій справі.

На виконання вимог суду представником позивача подано заяву про поновлення процесуального строку, у якій представник наполягає на тому, що саме з отриманням листа відповідача від 31 грудня 2024 року № 842/12492 щодо відмови у перерахунку спірного грошового забезпечення з доданням відомостей про нараховане і виплачене грошове забезпечення, позивач дізнався про порушене право щодо належного обрахунку грошових виплат.

Ухвалою від 06 січня 2026 року суд продовжив розгляд цієї справи, погодившись з представником у тому, що оскільки позивача звільнено з військової служби з 30 жовтня 2023 року, враховуючи щомісячний характер нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, правовідносини щодо невиплати сум грошового забезпечення позивача за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року регулюються приписами частини першої статті 233 КЗпП України.

У таких висновках суд врахував правову позицію Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2025 року у справі № 460/7194/24, й оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, яка утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, суд дійшов висновку, що звернення до суду із заявленими позовними вимогами щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року, необмежено строком.

Ці висновки суд не знаходить передчасними, тому клопотання відповідача про залишення позову без розгляду із заявлених відповідачем підстав є необґрунтованим у задоволенні якого, відповідно, слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 122, 123, 241, 243, 256 Кодексу адміністративного України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 19 січня 2026 року.

Суддя О.Г. Приходько