Справа № 420/17859/25
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 05.06.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою судді від 10.06.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

10.06.2025 року від представника позивача до суду надійшла позовна заява, в якій представник позивача просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 07.04.2025 щодо звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 07.04.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою суду від 19 червня 2025 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 . Відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія відділення берегової охорони 3 відділення берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони 3 роти берегової оборони військової частини НОМЕР_1 . 11.04.2025 року позивачем направлено рапорт від 07.04.2025, разом із поясненнями та додатками на імя командира 3 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_1 з проханням звільнити позивача з лав ЗСУ відповідно до п.п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю). Рапорт позивача 22.04.2025 вручено відповідачу, проте рапорт не розглянутий, жодної відповіді від командування військової частини НОМЕР_1 на адресу позивача не надійшло, що стало підставою для звернення до суду.

07 липня 2025 року від представника військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву (Вхід. №ЕС/68763/25), де зазначено, що військова частина позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки станом на день подання відзиву рапорт позивача до військової частини НОМЕР_1 не надходив. З накладної на поштове відправлення №509 та опису вкладення вбачається, що його відправлено представником позивача з поштового відділення № 26 міста Одеса, до відділення Одеса, 65074. В описі вкладення не зазначено номер поштового відправлення, вміст якого можна було б підтвердити. З наданих до позовної заяви доказів не вбачається ким отримано вказане відправлення. Військова частина НОМЕР_1 з 2022 року і дотепер бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Херсонській області поза межами пункту постійної дислокації. Згідно з наказом командира Військова частина НОМЕР_1 від 20.02.2025 №53 позивач з 20.02.2025 року проходить військову службу на посаді гранатометника 3 відділення берегової оборони 1 взводу берегової оборони 3 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони Військової частини НОМЕР_1 . Позивач враховуючи його посаду мав звернутися з письмовим рапортом по команді до командира відділення, а у разі отримання від нього відповіді про неможливість вирішення порушеного у рапорті питання до наступного прямого начальника. Позивач і всі його начальники, які мають розглянути його рапорт до передачі командиру військової частини для прийняття рішення, перебувають за місцем тимчасової дислокації в Херсонській області, а не у м. Одеса, куди представником позивача направлено поштове відправлення. Рапорт має бути поданий особисто військовослужбовцем. Законодавством не передбачено можливості звернення з рапортом на звільнення представником військовослужбовця.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги і заперечення та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу у військовій частинні НОМЕР_1 з 20.02.2025 року на посаді гранатометника 3 відділення берегової оборони 1 взводу берегової оборони 3 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_1 що підтверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2025 № 53.

11 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 направив військовій частині НОМЕР_1 на адресу: АДРЕСА_1 , до відділення 65074 поштову кореспонденцію, що підтверджено накладною Укрпошти №509 (а.с. 33).

В рапорті за підписом водія 1 відділення берегової оборони 3 відділення берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони 3 роти берегової оборони ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , без дати, адресованого командиру 3 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , зазначено про клопотання перед вищим командуванням про звільнення сержанта ОСОБА_1 , водія 1 відділення берегової оборони 3 відділення берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони 3 роти берегової оборони ВЧ НОМЕР_1 з лав Збройних Сил України відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю) (а.с. 34).

Рапорт ОСОБА_4 Богуцького з клопотанням перед вищим командуванням про звільнення з лав Збройних Сил України, військовою частиною НОМЕР_1 не розглядався з посиланням на не отримання рапорту ОСОБА_1 .

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 07.04.2025, представник позивача звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч.1). Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стан та проведення мобілізації в Україні продовжено й наразі триває.

Прийняття на військову службу до Збройних Сил України, проходження військової служби та звільнення з військової служби визначені Законом № 2232-XII.

В ст. 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби), визначено підстави для звільнення з військової служби.

Відповідно до пп. «г», п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (в редакції, яка діяла на дату подачі та розгляду рапорту), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Приписами п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (абз. 13).

В ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут) передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до ст. 29 Статуту, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Згідно ст. 31 Статуту, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

В ст. 32 Статуту зазначено, що за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року, (далі Інструкція № 170).

В розділі XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (п.12.1).

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008).

Відповідно до п. 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (п.6). Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п.7).

В п. 225 Положення №1153/2008 зазначено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них (п.п.2).

Приписами п. 233 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі.

Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України визначено в Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (далі Порядок № 531).

В п. 2 розділу І Порядку № 531 зазначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

В наведених нормах законодавцем чітко закріплено обов`язок військовослужбовця першочергово звертатися з рапортом про звільнення з військової служби до безпосереднього командира.

Отже, подання рапорту, зокрема про звільнення з військової служби, до свого безпосереднього начальника є складовою військової дисципліни, дотримання якої є обов`язком військовослужбовця. Лише у разі відмови щодо прийняття чи розгляду рапорту безпосереднім керівником у військовослужбовця виникає право подати такий рапорт одразу старшому командиру із поясненням причин такої подачі.

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2025 № 53, вбачається, що ОСОБА_1 , проходить військову службу у військовій частинні НОМЕР_1 з 20.02.2025 року на посаді гранатометника 3 відділення берегової оборони 1 взводу берегової оборони 3 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_1 .

Отже безпосереднім начальником по команді для позивача є командир відділення.

Приписами ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З досліджених матеріалів справи не вбачається, що позивач проходячи військову службу у військовій частинні НОМЕР_1 на посаді гранатометника 3 відділення берегової оборони 1 взводу берегової оборони 3 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони, маючи намір звільнитися з військової служби відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» подавав по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Також до суду не надано належні та достатні докази відмови щодо прийняття чи розгляду рапорту про звільнення позивача безпосереднім його керівником.

Приписами ч. 2 ст. 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що рапорт ОСОБА_1 без дати адресований командиру 3 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , що наявний в матеріалах справи (а.с. 8) не є належним доказом дотримання позивачем приписів п. 233 Положення №1153/2008 та звернення позивача по команді з рапортом про звільнення з військової служби.

Окрім того в п.1 розділу ІІІ Порядку № 531 зазначено, що у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

При досліджені рапорту ОСОБА_1 , що наявний в матеріалах справи (а.с. 8) та є предметом розгляду у даній справі, судом встановлено, що вказаний рапорт не відповідає приписам п.1 розділу ІІІ Порядку № 531, оскільки вказане найменування займаної посади ОСОБА_1 в рапорті (водій 1 відділення берегової оборони 3 відділення берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони 3 роти берегової оборони ВЧ НОМЕР_1 ) не відповідає посаді яку займав позивач у військовій частинні згідно наказу № 53 від 20.02.2025 року (гранатометник 3 відділення берегової оборони 1 взводу берегової оборони 3 роти берегової оборони НОМЕР_2 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_1 ), а також в рапорті відсутня дата складання.

Відповідно до п. 78 Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 р. № 1071) (далі Правила № 270), поштові відправлення, адресовані юридичним особам, можуть видаватися їх представникам, уповноваженим в установленому законодавством порядку на одержання поштових відправлень.

В п. 80 Правила № 270, зазначено, що поштові відправлення для адресатів (одержувачів), місце перебування яких розташоване поза межами населеного пункту, вручаються таким адресатам (одержувачам) на найближчому до них об`єкті поштового зв`язку.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача, зазначено, що з 2022 року військова частина НОМЕР_1 бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в Херсонській області поза межами пункту постійної дислокації. Позивач, і всі його начальники, які мали б розглянути його рапор, перебувають в Херсонській області, а не у м. Одесі, куди представником позивача було направлено поштове відправлення.

Зазначені обставини позивач чи представник позивача не спростовують.

Документом яким підтверджується дата вручення поштового відправлення та прізвище одержувача відповідно до п.п. 9 п. 2 Правила № 270 є повідомлення про вручення поштового відправлення.

Судом дослідивши матеріали справи встановлено, відсутність належних доказів вручення кореспонденції відповідачу, оскільки до суду не надано належних доказів, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення військовій частинні НОМЕР_1 , (рапорту ОСОБА_1 з додатками), дату вручення та прізвище одержувача кореспонденції.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає, що вказані вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то відповідно відсутні правові підстави для задоволення похідної позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як передчасної.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя O.A. Вовченко

.