Справа № 295/15792/25
Суддя: Пилипюк Л. М.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді Пилипюк Л. М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира за підсудністю з Богунського районного суду міста Житомира надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Позовна заява подана представником позивача - адвокатом Томашевською О. А. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд».

Позов обґрунтовано тим, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 990 від 11 серпня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25500 гривень. Про існування цієї постанови позивач дізнався із листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 листопада 2025 року, який надійшов у відповідь на адвокатський запит. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було запропоновано отримати направлення на ВЛК для проходження медичного огляду № 4465703 від 28 липня 2025 року для визначення придатності до військової служби. Від отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду та від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби ОСОБА_1 відмовився в присутності свідків. В поясненні до протоколу позивач зазначив, що відмовився від проходження ВЛК у зв`язку з відсутністю медичних документів.

Представник позивача зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини позивача, зокрема відсутні докази наявності прямого умислу або необережності у його діях. А тому, склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 відсутній, а притягнення до відповідальності є незаконним.

28 липня 2025 року ОСОБА_1 був примусово доставлений в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тоді ж позивачу було запропоновано отримати направлення на ВЛК для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Однак, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 мав захворювання, які вливають на визначення придатності для проходження військової служби, він зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення про відмову від проходження ВЛК, оскільки в нього з собою не було медичних документів щодо стану здоров`я. Чинним законодавством встановлено імперативний обов`язок перед проходженням військово-лікарської комісії надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну документацію, яка стосується стану його здоров`я, у тому числі медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о. Коли ж медичний огляд слідує одразу після доставлення особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, це свідчить про ненадання особі достатнього часу для збору та підготовки медичної документації, яку неможливо носити з собою на постійній основі, не маючи попередньої інформації щодо необхідності її термінового пред`явлення в межах військово-лікарської комісії.

Відповідно до довідки № 721 від 29 липня 2025 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічна ревматична хвороба серця нфаза з ураженням МК, есенціальна гіпертензія Іт ст.2 ризик 3, гіпертонічний криз 29.07.2025 СН стадія С ФК ІІ.

Таким чином, у діях позивача відсутній умисел на вчинення правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Надання медичної документації, яка відсутня в ЕСОЗ, є обов`язком самого військовозобов`язаного, який направляється на ВЛК. Більш того, такий обов`язок обумовлений необхідністю детального дослідження стану здоров`я військовозобов`язаного з метою прийняття повного та обґрунтованого висновку щодо його придатності/непридатності до військової служби.

Представник позивача наголошує, що ОСОБА_1 не викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, а його було примусово доставлено працівниками відповідача. Повістка з метою проходження медичного огляду позивачу не направлялась. Відповідно до відомостей з військово-облікового документа з Резерв+ ОСОБА_1 має відстрочку від призову на військову службу у зв`язку із бронюванням, строком дії до 11 березня 2026 року. Крім того, в резолютивній частині оскаржуваної постанови не зазначено про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. Позивачу призначено штраф у грошовій сумі без визначення кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що суперечить нормам чинного КУпАП.

На підставі наведеного позивач просить скасувати постанову № 990 від 11 серпня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладено штраф у розмірі 25 500 гривень; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Ухвалою судді від 19 грудня 2025 року прийнято до розгляду адміністративний позову та відкрито провадження у цій справі, призначено судове засідання. Крім того, вказаною ухвалою ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з цим позовом.

Станом на дату розгляду справи відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов.

Представник позивача адвокат Томашевська О. А. заявами від 05 січня 2026 року та від 16 січня 2026 року просить розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 194 КАС України).

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Дослідивши наявні в справі докази, суд установив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд установив, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 990 від 11 серпня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 гривень.

Відповідно до змісту вищевказаної постанови 28 липня 2025 року ОСОБА_1 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було запропоновано отримати направлення на ВЛК для проходження медичного огляду № 4465703 від 28 липня 2025 року з метою визначення придатності до військової служби. Від отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду № 4465703 від 28 липня 2025 року та від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби ОСОБА_1 відмовився в присутності свідків. Зазначене направлення зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, копія якого наявна в матеріалах справи. В поясненні до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що відмовився від проходження ВЛК у зв`язку з відсутністю медичних документів. Факт відмови зафіксовано Актом про відмову від отримання направлення на проходження ВЛК від 28 липня 2025 року, відповідно до змісту якого причиною такої відмови є відсутність медичних документів. Про адміністративну та кримінальну відповідальність за ухилення від проходження призову на військову служби під час мобілізації шляхом ухилення від медичного огляду та симуляції хвороби ОСОБА_1 ознайомлений. Відсутність висновку про результати військово-лікарської комісії не дає можливості встановити ступінь придатності та призначення на особливий період.

Оскаржуваною постановою встановлено, що, відмовившись від отримання направлення для проходження медичного огляду, ОСОБА_1 ухиляється від визначення ступеню придатності його до військової служби, що, в свою чергу, є ухиленням від призову на військову службу під час мобілізації. Тому, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного, правопорушення передбаченого ч.3. ст. 210-1 КУпАП (Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію).

Також в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 під час загальної мобілізації, маючи обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для направлення на проходження медичного огляду та визначення його призначення на особливий період, грубо порушуючи вимоги абз. 2, 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відмовився від проходження медичного огляду.

З копії протоколу № 990 про адміністративне правопорушення від 28 липня 2025 року встановлено, що в своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив про відмову від проходження ВЛК у зв`язку з відсутністю з собою медичних документів щодо його стану здоров`я.

Згідно з витягом, сформованим в РЕЗЕРВ+ 06 листопада 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - військовозобов?язаний, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , звання солдат, має відстрочку від мобілізації, тип відстрочки бронювання, відстрочка до 11 березня 2026 року, дата проходження ВЛК 11 лютого 2022 року (придатний), дата уточнення даних 15 липня 2024 року.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказує, що 28 липня 2025 року він примусово доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де йому було запропоновано пройти ВЛК.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Згідно з ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази надають суду учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Положенням частини першої статті 210-1 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини третьої наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, стаття 210-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в тому числі в особливий період.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», призовники - особи, які взяті на військовий облік.

Підпунктом 2 п. 1 додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних ТЦК та СП, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до ТЦК та СП, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних ТЦК та СП, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного) ТЦК та СП; проходити медичний огляд та лікування в лікувально - профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного ТЦК та СП, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до п.1.1 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджений наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 (далі - Положення) медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Главою 3 розділу ІІ Положення № 402 встановлено порядок проведення медичного огляду військовозобов`язаних.

Так, вказаною главою визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК на збірних пунктах районних (міських) ТЦК або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК.

Відповідно до пп.3.1., 3.2 глави 3 розділу ІІ наказу Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦКСП ВЛК ТЦКСП на збірних пунктах районних (міських) ТЦКСП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦКСП. Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦКСП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення.

Пунктом 3.5 розділу ІІІ Положення передбачено, що військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого заформою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року№ 110«Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Суд ураховує, що відповідач правом на відзив не скористався, аргументи позовної заяви не спростував. Зокрема, суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів та/чи обґрунтувань щодо здійснення належного виклику (надіслання/вручення повістки) ОСОБА_1 з вимогою пройти медичне обстеження. Також відповідач не спростував доводів позову про те, що ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 примусово. В судовому засіданні не встановлено та відповідачем не доведено, що існували об`єктивні підстави для направлення позивача на проходження медичного огляду ВЛК, зокрема того, що позивач раніше, в межах встановлених Положенням строків, не проходив медичний огляд. Тоді як позивачем приєднано до матеріалів справи витяг РЕЗЕРВ+, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , має відстрочку від мобілізації, тип відстрочки бронювання, відстрочка до 11 березня 2026 року, дата проходження ВЛК 11 лютого 2022 року (придатний), дата уточнення даних 15 липня 2024 року.

Ураховуючи вимоги нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини процедурі проходження особою медичного огляду передує видача уповноваженою особою направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком 11 Порядку № 560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 Порядку №560, а також формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду.

Відповідачем не надано суду доказів дотримання відповідної процедури та етапності. Зокрема, не надано доказів видачі направлення на ім`я позивача на проходження військово-лікарської комісії, а також доказів вручення повістки про виклик для проходження медичного огляду (ВЛК).

Законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Позивач не визнає вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому вказані обставини відповідно до частини другої статті 77 КАС України зобов`язують відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення.

Таким чином, в межах адміністративних прав щодо оскарження правомірності рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та подавати на підтвердження цього всі можливі докази. В такий же спосіб законодавство закріплює презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яку останній має спростувати, застосовуючи всі можливі процесуальні механізми.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, та не доведено правомірності свого рішення, а отже таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 5-10,20,44,47,48,241,243-246, 268, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 990 від 11 серпня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК