Справа № 640/5579/20
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року м. Київ справа №640/5579/20

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у

м. Києві та Київській області

2) Адміністрації Державної прикордонної служби України;

3) Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ»;

4) Державної прикордонної служби України

треті особи 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К»

2) Головне управління Національної поліції у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», Державної прикордонної служби України, в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення про заборону в`їзду на територію України Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 14.11.2019, яким заборонено громадянину Республіки Латвія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ громадянина Республіки Латвія № НОМЕР_1 , в`їзд на територію України строком на 5 років;

2) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, прийняте 26.12.2019 начальником 3-го відділення ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 , яким прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Латвії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 .

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним не було вчинено жодних дій, які могли б слугувати підставою для заборони в`їзду на територію України. Крім того, відсутні будь-які посилання відповідача на вчинення позивачем протиправних дій, як в рішенні про відмову у забороні в`їзду на територію України, так і рішенні про відмову у перетинанні державного кордону України.

Адміністрацією Державної прикордонної служби України у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечуються та не визнаються. Відповідач зазначив, що прийняте рішення про відмову у перетинанні державного кордону України від 26.12.2019 прийняте начальником 3-го відділення ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 , який не проходить службу (не є працівником) Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Водночас, оскаржуване рішення прийнято виключно на виконання доручення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області відповідно до Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 № 280.

Окремим контрольно-пропускним пункту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (військова частина НОМЕР_2 ) заперечено проти позовних вимог з посиланням на те, що персонал ОКПП «Київ» є тільки користувачем інформації, наявній в системі «Гарт-1». Підтвердження факту наявності заборони в`їзду на територію України відносно особи, яка перетинає державний кордон, є повідомлення про збіг із зазначенням інформації про особу та індексу доручення органу ДМС України. Відповідач лише виконує доручення органу ДМС України у пунктах пропуску через державний кордон України у відповідності до обов`язків, покладених пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області правом, передбаченим статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на подання відзиву не скористався.

Таким чином, керуючись положеннями частини шостої статті 162 КАС України, суд вирішує дану справу за наявними матеріалами.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 задоволено клопотання Адміністрації Державної прикордонної служби України та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України.

21.04.2020 від Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області надійшло клопотання про закриття провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2020 в позивача витребувано письмові пояснення щодо клопотання про закриття провадження в адміністративній справі № 640/5579/20 в частині позовних вимог.

13.08.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява з процесуальних питань, в якій позивач просить суд позов в частині визнання протиправним рішення про заборону в`їзду на територію України ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 14.11.2019 задовольнити і в цій частині провадження не закривати.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

На адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи № 640/5579/20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 адміністративну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Жука Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 адміністративну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 виправлено описки в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024.

23.07.2024 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшли пояснення третьої особи Головного управління Національної поліції у м. Києві

Додаткових заяв чи клопотань до суду подано не було.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Латвія відповідно до паспорта № НОМЕР_3 , має посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 , дійсну до 02.05.2020.

26.12.2019 близько 17 год 26 хв. у пункті пропуску для повітряного сполучення «Жуляни» під час здійснення прикордонного контролю на в`їзд в Україну відносно громадянина Республіки Латвія відбулося спрацювання бази даних Державної прикордонної служби України доручення ДМС України з індексом «Д» - доручення щодо заборони в`їзду в Україну протягом строку, установленого уповноваженим органом.

У зв`язку з наведеним, 26.12.2019 начальником 3-го відділення ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Республіки Латвія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з частиною першою пункту 2 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» з причини того, що стосовно ОСОБА_1 діє рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

27.12.2019 представник позивача звернувся до ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області із адвокатським запитом про надання документально підтвердженої інформації причин відмови в перетині державного кордону України позивачу.

ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області надало копії документів, серед яких рішення про заборону в`їзду на територію України від 14.11.2019, доручення ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області від 20.11.2019 № 8101.8.5-48912/81.2-19, лист на ім`я начальника Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві щодо результатів розгляду подання Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 10.09.2019 № 4915/125/55-2019.

Так, відповідно до рішення про заборону в`їзду в Україну від 14.11.2019, здійсненою перевіркою встановлено, що позивач, знаходячись на території України, а саме в м. Києві, причетний до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із крадіжками. Перебування позивача на території України може призвести до погіршення криміногенної обстановки в Україні та порушень громадського порядку.

Адвокатськими запитами від 15.01.2020 представником позивача у ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області витребувано копію подання Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 10.09.2019 № 4915/125/55-2019, на підставі якого прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну від 14.11.2019, та інших даних, які лягли в основу прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі зазначених адвокатських запитів, Солом`янським УП ГУНП у м. Києві та Київській області здійснено додаткову перевірку стосовно позивача. З метою недопущення порушення прав іноземного громадянина, працівниками Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві до ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області направлено подання про відкликання доручення ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років громадянину Республіки Латвія ОСОБА_1 .

Адвокатським запитом від 13.02.2020 представник позивача витребував документально підтверджену інформацію щодо скасування рішення ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області від 14.11.2019 про заборону в`їзду в Україну та доручення від 20.11.2019 № 8101.8.5-48912/81.2-19.

Листом від 26.02.2020 № 8010.8.1-10519/80.2-20 ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області вказав, що Солом`янським УП ГУНП у м. Києві не спростовано обставини, наведені у поданнях.

04.03.2020 Солом`янським УП ГУНП у м. Києві на адресу ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області направлено подання, в якому зазначено, що інформація про створення суспільної небезпечності, яка полягає у загостренні криміногенної обстановки на території України та в Київській області, та створює загрозу громадському порядку, національній безпеці України та здоров`ю, захисту прав та законних інтересів громадян та інших осіб станом на 03.03.2020 не підтверджується.

26.03.2020 органом ДМС України прийнято доручення № 8010.8.5-15759/80.2-20 про відміну заборону в`їзду в Україну терміном на 5 років.

Рішенням від 26.03.2020 ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області відмінено рішення про заборону в`їзду на територію України терміном на 5 років від 14.11.2019 та відкликано доручення до АДПС України про заборону в`їзду від 20.11.2019 № 8101.8.5-48912/81.2-19.

Вважаючи протиправними рішення про заборону в`їзду в Україну та перетин державного кордону України, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3373-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держав або держав.

Відповідно до положень статті 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону № 3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (частина друга статті 13 Закону № 3773-VI).

Частина третьою статті 13 Закону № 3773-VІ регламентовано, що рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235 (далі - Інструкція № 1235 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 Інструкції № 1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, визначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону № 3773-VІ.

Пунктом 4 Інструкції № 1235 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів кримінальної поліції - уразі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони з`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження

Водночас, як було зазначено, матеріали справи містять відомості, що після звернення представника позивача і адвокатським запитом від 15.01.2020 № 2/15 до Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, органом поліції було здійснено додаткову перевірку стосовно громадянина Республіки Латвія ОСОБА_1 та установлено, що він раніше не судимий, не є підозрюваним чи обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень на території України, у розшуку у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності не перебуває, за обліками Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол не значиться, з урахуванням чого направлено подання про відкликання доручення Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років позивачу.

Рішенням від 26.03.2020 ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області відмінено рішення про заборону в`їзду в Україну терміном на 5 років від 14.11.2019 та відкликано доручення до Адміністрації Державної прикордонної служби України про заборону в`їзду від 20.11.2019 № 8101.8.5-48912/81.2-19 громадянину Республіки Латвія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ громадянина Республіки Латвія № НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику.

Крім цього, особа, яка звертається до суду з позовом повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені і в результаті визнання тих чи інших дій та/або бездіяльності майнові права чи інтерес заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Отже, за вищезазначеними правовими нормами обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, а відсутність такої умови є самостійною підставою для відмови у позові. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Такої ж позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17.

З урахуванням наведеного, оскільки оскаржуване рішення про заборону в`їзду у Україну Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 14.11.2019, яким заборонено громадянину Республіки Латвія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ громадянина Республіки Латвія № НОМЕР_1 , в`їзд на територію України строком на 5 років відмінене рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 26.03.2020, позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину Латвії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , прийняте 26.12.2019 начальником 3-го відділення ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 , суд зазначає таке.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України від 05.11.2009 № 1710-VI «Про прикордонний контроль» (далі - Закон № 1710-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Частинами першою, третьою статті 6 вказаного Закону визначено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Положеннями частин першої, другої статті 8 Закону № 1710-VI передбачено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови, зокрема, відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного орану України про заборону в`їзду в Україну.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 № 280 затверджено Порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон (далі - Порядок № 280 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 280 уповноважені державні органи можуть надавати доручення щодо, зокрема, заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, встановленого уповноваженим державним органом.

Виконання доручень здійснюється у пунктах пропуску через державний кордон уповноваженими службовими особами Держприкордослужби під час проведення перевірки документів осіб на право в`їзду в Україну або виїзду з України (пункт 18 Порядку № 280).

Згідно з пунктом 20 Порядку № 280 у разі відмови особі у перетинанні державного кордону у зв`язку з виконанням доручення, наданого згідно з абзацами другим - третім пункту 5 цього Порядку, уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону оформляється відповідно до статті 14 Закону № 1710-VI рішення про відмову у перетинанні державного кордону.

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням від 26.12.2019 начальником 3-го відділення ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 відмовлено у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Республіки Латвія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з частиною першою пункту 2 статті 8 Закону № 1710-VI з причини того, що стосовно ОСОБА_1 діє рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Водночас, як було зазначено вище, рішення уповноваженого органу України - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 14.11.2019, яким заборонено громадянину Республіки Латвія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 , в`їзд на територію України строком на 5 років, відмінене рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 26.03.2020.

З урахуванням наведеного, оскільки рішення про заборону в`їзду в Україну від 14.11.2019, яке не надавало змогу здійснити в`їзд на територію України громадянину Республіки Латвія ОСОБА_1 , було відмінено рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 26.03.2020, рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 26.12.2019 підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у розмірі 1680,00 грн.

З огляду на часткове задоволення позову та враховуючи приписи статті 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 840,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину Республіки Латвія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , прийняте 26.12.2019 начальником 3-го відділення ІПС відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (військова частина НОМЕР_2 ) старшим лейтенантом ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 00 копійок.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.