Справа № 420/24129/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» до Одеської митниці, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025 р.;

визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2025/000303 від 19.06.2025 р.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач, з покликанням на фактичні обставини справи, зазначає, що, з метою митного оформлення товару «морожене філе тунця», декларант ПП «МАРЛІН ОДЕСА» - ТОВ «БЛЕССКО» 19.06.2025 подав до Одеської митниці електронну митну декларацію №25UA22U6, заявивши митну вартість імпортованого товару за ціною договору у відповідності з положеннями статті 58 Митного кодексу України, додавши до ціни товару складову митної вартості товару витрати на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України.

Так, в графі 22 МД вказано ціну товару згідно виставленого рахунку інвойсу №ML0015/HT-S-СІ від 21.04.2025 р. на суму 150147,50дол.США, а в графі 12 МД зазначена митна вартість товару у валюті України, визначена декларантом з урахуванням витрат на транспортування товару, понесених імпортером 6315535,32 грн (150147,50 дол. США х 41,6293 грн/дол. США = 6250535,32 грн) + 65000 грн).

Як вказано у позові, під час митного оформлення товару за МД №25UA22U6 від 19.06.2025 р. декларант надав митниці всі передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України необхідні та достатні документи, які у своїй сукупності підтверджували митну вартість задекларованого товару та не містили розбіжностей.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів Одеською митницею не було визнано заявлену декларантом митну вартість товару та прийняте рішення про коригування митної вартості №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025 р., яким збільшено митну вартість товару №1, №2 «філе тунця «TUNA LOIN» до рівня 7,92 дол. США/кг.

У зв`язку з коригуванням митної вартості Одеською митницею 19.06.2025 р. прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі картка відмови) №UA500020/2025/000303 та роз`яснено право щодо випуску товару у вільний обіг за умови надання гарантій

В подальшому, як вказує представник позивача, товар було випущено у вільний обіг за митною декларацією №25UA32U0 від 19.06.2025 р. зі сплатою митних платежів за заявленою декларантом митною вартістю товарів та із наданням фінансових гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України у розмірі 231753,89 грн, у т.ч. з ввізного мита 0,00 грн, з ПДВ - 231753,89 грн.

ПП «МАРЛІН ОДЕСА» не погоджується з прийнятим Одеською митницею рішенням про коригування митної вартості товарів та виданою на його підставі Карткою відмови у митному оформленні.

Заперечуючи проти наведених у спірному рішенні про коригування митної вартості недоліків документів щодо визначення вартості товарів, представник позивача зазначає, що:

у проформі-інвойсі №MLO015/HT-S від 22.01.2025 р., у інвойсі №MLO015/HT-S-CI від 21.04.2025 р. містяться умови поставки СNF Констанца, Румунія;

форма поданих до митного оформлення платіжних інструкцій обумовлена налаштуванням програмного забезпечення «Клієнт-Банк» від ПАТ «МТБ БАНК» і не залежить від волевиявлення імпортера, а платіжне доручення не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару. Окрім того, платіжне доручення не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару, а виконання чи невиконання умов зовнішньоекономічного договору виходить з договірних правовідносин між позивачем, як покупцем та продавцем. В свою чергу Одеська митниця не є тим органом, на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод;

в поданій до митного оформлення копії експортної декларації містяться реквізити інвойсу №MLO015/HT-S-CI від 21.04.2025 р., назва судна MAERSК VERACRUZ, умови поставки C&F (Carriage and Freight), код товару згідно УКТЗЕД 03048700, назва товарів «TUNA LOIN», «TUNA SAKU», тобто з якої можливо ідентифікувати ввезений позивачем товар, та міститься загальна ціна товару 150 147,50 дол. США, а також вартість за одиницю товару: «TUNA LOIN» - 6,38дол.США/кг, «TUNA LOIN» 6,48дол.США/кг, «TUNA SAKU» - 10,50 дол. США/кг, тобто підтверджується дійсна вартість імпортованого товару;

до митного оформлення на підтвердження вартості перевезення були надані: рахунок передплатний на надання транспортно-експедиційних послуг №А012265 від 17.06.2025 р., довідку про транспортні витрати №01/17.06.2025 від 17.06.2025 р., договір про надання транспортно-експедиторських послуг №221-ЮГЛ від 17.10.2022 р., договір на автомобільне перевезення №254-ЮГЛ від 15.10.2022 р., що є належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження понесених транспортних витрат до митного кордону України. У довідці про транспортні витрати №01/17.06.2025 від 17.06.2025 р. вказано, що вартість навантажувально-розвантажувальних робіт на території Румунії враховані у вартість організації транспортних послуг до кордону з Україною, тобто у суму 65 000грн, яку додано до ціни товару.

На переконання представника позивача, приймаючи Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025 р. та видаючи картку відмови №UA500020/2025/000303, відповідач діяв не у відповідності та не у спосіб, передбачений вимогами чинного законодавства, а тому Рішення про коригування митної вартості товарів та видана на його підставі Картка відмови повинні бути визнані протиправними та скасовані.

Стислий виклад заперечень відповідача.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подана митна декларація (МД) №25UA22U6 від 19.06.2025, відповідно до яких за умовами поставки CFR на митну територію України надійшли товари ПП «МАРЛІН ОДЕСА». Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) №25UA22U6 від 19.06.2025 позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД.

У зв`язку із спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості та на виконання вимог статті 54 МКУ під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №25UA22U6 від 19.06.2025 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025, а саме:

1) згідно п.3.2 контракту від 20.01.2025 №20012025 умови постачання вказуються додатково у рахунках інвойсах чи проформах - інвойсах чи комерційних інвойсах. Надані до митного контролю інвойс від 21.04.2025 №MLO015/HT-S-CI та рахунок - проформа від 22.01.2025 №MLO015/HT-S не містять інформацію про умови постачання товару;

2) копії SWIFT від 27.01.2025 №250127/000314026, від 29.05.2025 №250529/000335039, не можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт оплати, оскільки згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216. Отже не надано належних банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару;

3) копія митної декларації країни відправлення від 21.04.2025 №50 надана без перекладу на українську мову всупереч ст. 254 МКУ або іншу іноземну мову міжнародного спілкування, не містить відміток митних органів країни відправлення, що свідчили б про факт експорту оцінюваних товарів саме на підставі такої митної декларації;

4) у договорі (контракті) на перевезення від 15.10.2022 №254-ЮГЛ (п.2.1) зазначено, що на кожне перевезення замовник оформлює заявку, яка є невід`ємною частиною даного договору, щодо опису умов і особливостей перевезення, зокрема сума фрахту, форма і строки оплати. Зазначений документ до митного оформлення не надавався, що не дає можливості перевірити повноту наданих послуг, пов`язаних з перевезенням товарів або що є умовою їх перевезення, та включення при цьому таких витрат до заявленої митної вартості, які відповідно до частини десятої статті 58 Кодексу повинні включатись до ціни, що фактично сплачена;

5) з огляду на маршрут транспортування товару (HO CHI MINH PORT ,VIETNAM CONSTANTA, ROMANIA - Україна) при умовах поставки CFR CONSTANTA, експедитор повинен надавати в порту CONSTANTA послуги з розвантаження, перевантаження та обробки товару, пов`язану з його транспортуванням. Разом з тим, розмір витрат (числове значення) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України не включено декларантом до графи 21 декларації митної вартості, поданої до ЕМД від 19.06.2025 №UA500020/2025/004622.

Як вказує відповідач, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) №25UA22U6 від 19.06.2025 містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

При цьому, за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом у відношенні товарів застосовано резервний метод (метод 2 ґ).

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 2 ст. 55 МКУ Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025.

На переконання представника відповідача, у рішенні про коригування митної вартості №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю.

Враховуючи вищевикладені причини, та положення частини 6 статті 54, статті 256 МКУ, Одеською митницею була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2025/000303 від 19.06.2025 та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 231753,89 грн шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Підсумовуючи наведене у відзиві, представник відповідача зазначає, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2025/000303 від 19.06.2025 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ПП «МАРЛІН ОДЕСА».

Стислий виклад відповіді на відзив.

У відповіді на відзиві представник позивача зауважує, що у відзиві відповідач не спростував доводи позивача щодо необґрунтованості виявлених на думку митного органу розбіжностей у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Представник позивача зазначає, що недоліки у інвойсі та проформі-інвойсі, які нібито не містять інформації про умови поставки товару, спростовуються самими інвойсом та проформою-інвойсом, в яких визначені умови поставки СNF (що є тотожним CFR) Констанца, Румунія.

Щодо висловлених відповідачем недоліків у поданих до митного оформлення банківських платіжних документах, то як у спірному рішенні, так і у відзиві на позов, відповідач не конкретизував, які саме недоліки не дозволяють митниці вважати їх належними. Натомість, подані до митного оформлення квитанції SWIFT містять всі реквізити, передбачені пунктом 14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, і дають змогу ідентифікувати зроблені платежі із ввезеним товаром.

Стосовно виявлених на думку митниці недоліків у митній декларації країни відправлення, то це не є основним документом, який підтверджує митну вартість товару в силу положень ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Відповідач як в оскаржуваному рішенні, так і у відзиві на позов не навів обґрунтування невідповідності наданої позивачем копії митної декларації країни відправлення вимогам законодавства країни-відправника. Навпаки, подана декларантом за власним бажанням копія експортної декларації підтверджує дійсну вартість імпортованого товару 150 147,50 дол. США, а також вартість за одиницю товару: «TUNA LOIN» - 6,38дол.США/кг, «TUNA LOIN» 6,48дол.США/кг, «TUNA SAKU» - 10,50 дол. США/кг.

З поданих до митного оформлення документів вбачається, що вартість перевезення вантажу транспортним засобом з державними номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з м. Констанца (Румунія) до м. Орлівка (прикордонний перехід, Україна) становить 65 000,00 грн. Вказана документально підтверджена сума витрат на транспортування, яку поніс Покупець з порту Констанца, Румунії до митного кордону України, додатково додана до ціни товару у відповідності до положень ст. 58 Митного кодексу України. Витрати на перевезення з Китаю до порту Констанца, Румунія були здійснені Продавцем у відповідності до умов поставки CFR («вартість і фрахт») згідно Інкотермс, тобто є вже включеними до ціни товару, а отже додатково до митної вартості не додаються.

Щодо не включення до митної вартості товарів витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів в порту CONSTANTA, то у довідці про транспортні витрати №01/17.06.2025 від 17.06.2025 р. вказано, що вартість навантажувально-розвантажувальних робіт на території Румунії враховані у вартість організації транспортних послуг до кордону з Україною, тобто у суму 65000 грн, яку додано до ціни товару, про що зазначено вище.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не спростовано, що розбіжності, вказані у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не впливають на числові складові митної вартості товару, а отже Одеською митницею не доведено правомірність прийняття оскаржуваних рішень.

Стислий виклад заперечень.

У запереченнях представник відповідача додатково наводить підстави для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, які є аналогічними, що зазначені у спірному рішенні про коригування митної вартості та у відзиві.

У запереченнях представник відповідача наполягає на тому, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025 складене посадовою особою митного органу відповідно до чинного законодавства України та відповідно до рекомендацій Державної митної служби України; щодо своєї форми - Рішення повністю відповідає Наказу №598 від 24.05.2012 Міністерства фінансів України «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», в графі 33 Рішення детально розписані фактичні обставини справи, наведено належні пояснення щодо розбіжностей в наданих ПП «МАРЛІН ОДЕСА» до митного оформлення документах, наведено повну інформацію щодо джерел, які використовувалися при визначені митної вартості оцінюваних товарів, отриману за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), АСМО «Інспектор», та також обґрунтовано позицію митного органу посилаючись на відповідні норми митного законодавства України.

Окрім того, представник відповідача у запереченнях наголошує, що саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Процесуальні дії у справі.

Суд ухвалою від 25 липня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Цією ж ухвалою суд витребував у позивача - приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» належним чином засвідчені копії додатків до позову, викладених іноземною мовою, з офіційним перекладом.

На виконання ухвали суду від 25.07.2025, 08 серпня 2025 року представник позивача подав до суду належним чином засвідчені копії додатків до позову, викладених іноземною мовою, з офіційним перекладом на українську мову.

Ухвалою від 19.01.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи №420/24129/25 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Суд встановив, що між ПП «МАРЛІН ОДЕСА» (Покупець) та компанією «HAI TRIEU COMPANY LIMITED», В`єтнам (Продавець) укладено контракт №20012025 від 20.01.2025, (далі Контракт №20012025) згідно з предметом якого Продавець продає, а Покупець купує товари, що належать Продавцю. Перелік товарів, кількість, ціна, сума зазначаються в інвойсах або проформа-інвойсах на кожну партію товару. Рахунок, інвойс, проформа інвойс, комерційний інвойс є платіжними документами (п. 1.1 Контракту №20012025).

Згідно з п.3.2 Контракту №20012025, вид транспортування товару, умови постачання вказуються в рахунках інвойсі або проформі-інвойсі чи комерційних інвойсах.

Пунктом 5.1. Контракту №20012025 передбачено, що оплата товару вноситься Покупцем передоплатою, згідно з виставленими рахунками інвойсами або проформа-інвойсами або комерційними інвойсами. Платіж проводиться в доларах США (п.5.2 Контракту №20012025). Товар повинен поставлятися в упаковці, що відповідає особливостям транспортування (п. 6.1 Контракту №20012025).

Відповідно до пункту 8.5. Контракту №20012025, при його тлумаченні сторони повинні керуватись умовами міжнародних правил Інкотермс-2020.

Відповідно до матеріалів справи, 22.01.2025 компанією «HAI TRIEU COMPANY LIMITED» виставлено на адресу ПП «МАРЛІН ОДЕСА» проформу-інвойс №ML0015/HT-S на товар, зокрема заморожене філе тунця трьох позицій: тунець «TUNA LOIN», якість АА вартістю 6,38дол.США/кг; тунець «TUNA LOIN», якість ААА 6,48 дол. США/кг; тунець «TUNA SAKU» вартістю 10,50 дол. США/кг, - на загальну вартість на умовах поставки СNF Констанца, Румунія - 150147,50 дол. США.

У проформі-інвойсі №ML0015/HT-S від 22.01.2025 у т.ч. зазначені відомості щодо вантажовідправника, вантажоодержувача, місце відвантаження (порт Хошимін, В`єтнам), місце доставки товару (Констанца, Румунія) тощо. Крім того, у проформі-інвойсі визначені умови оплати: авансовий платіж телеграфним переказом на суму 44580,00 дол. США, решта сплачується за 10 днів до прибуття контейнера в порт розвантаження (Констанца Румунія).

При цьому, у проформі-інвойсі дата відправки зазначена таким чином: у квітні 2025 року після отримання депозиту.

На виконання умов Контракту №20012025 та проформи-інвойсу №ML0015/HT-S від 22.01.2025, ПП «МАРЛІН ОДЕСА» платіжним документом від 27.01.2025 №250127/000314026 сплатило передоплату у розмірі 44580,00 дол. США.

Матеріалами справи підтверджено, що 21.04.2025 компанія «HAI TRIEU COMPANY LIMITED» виставила на адресу ПП «МАРЛІН ОДЕСА» комерційний інвойс №ML0015/HT-S-СІ на заморожене філе тунця трьох позицій загальною вартістю 150147,50 дол. США на умовах поставки СNF Констанца, Румунія. В означеному інвойсі врахований авансовий платіж (передоплата) на суму 44580,00 дол. США та зазначено, що решта у сумі 105567,50 дол. США сплачується за 10 днів до прибуття контейнера в порт розвантаження.

В той же день, 21.04.2025, компанією «HAI TRIEU COMPANY LIMITED» складено пакувальний лист №ML0015/HT-S-РК на товар «заморожене філе тунця» загальною вагою нетто 22000 кг (після глазурування), брутто 23800 кг.

21.04.2025 оформлено експортну митну декларацію №50, в якій, зокрема зазначено:

номер інвойсу - №ML0015/HT-S-СІ від 21.04.2025;

загальна вартість за інвойсом C&F USD 150147,5 A;

загальна митна вартість - USD 146147,5;

курс валют для оподаткування - USD 25,700;

питомий коефіцієнт розподілу вартості: 150147,5.

В означеній експортній митній декларації також вказано запланований транспортний засіб MAERSK VERACRUZ 516S, загальна вага брутто 23800 кг, кінцевий пункт призначення ROCND Констанца.

24.04.2025 товар «заморожене філе тунця» у контейнері MNBU3659700 вагою брутто 23800 кг завантажено на морське судно «MAERSC VERACRUZ» з порту Хошимін, В`єтнам до порту Констанца, Румунія, що підтверджується коносаментом №252480099, який видано 30.05.2025. В означеному коносаменті також вказано, що відправник завантажує товар, упаковує вантаж, зважує його та підраховує кількість одиниць. Фрахт стягнуто.

Судом також встановлено, що платіжним дорученням від 29.05.2025 №250529/000335039 ПП «МАРЛІН ОДЕСА» сплатило залишок вартості товару на суму 105567,50 дол. США на рахунок компанії «HAI TRIEU COMPANY LIMITED» на підставі контракту №20012025 від 20.01.2025 та інвойсу №ML0015/HT-S-СІ від 21.04.2025, про що зазначено у призначенні платежу.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, 17.06.2025 товар у контейнері MNBU3659700 вагою брутто 23800 кг відвантажено на автомобільний транспорт з державними номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з Констанци, Румунія до Одеси, Україна, що підтверджується CMR (міжнародною товаро-транспортною накладною) №171602.

Згідно з довідкою ТОВ «ЮНАЙТЕД ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІК» про транспортні витрати №01/17.06.2025 від 17.06.2025, вартість перевезення вантажу транспортним засобом з державними номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з м. Констанца (Румунія) до м.Орлівка (прикордонний перехід, Україна) становить 65000,00 грн, до якої включено вартість навантажувально-розвантажувальних робіт на території Румунії.

З метою митного оформлення товару «філе тунця», поставленого на підставі Контракту №20012025, декларант ПП «МАРЛІН ОДЕСА» - ТОВ «БЛЕССКО» 19.06.2025 подало до Одеської митниці електронну митну декларацію №25UA22U6, заявивши митну вартість імпортованого товару за ціною договору у відповідності з положеннями статті 58 Митного кодексу України, додавши до ціни товару складову митної вартості товару витрати на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України, понесені ПП «МАРЛІН ОДЕСА».

Так, в графі 22 МД вказано ціну товару згідно виставленого рахунку інвойсу №ML0015/HT-S-СІ від 21.04.2025 на суму 150147,50 дол. США, а в графі 12 МД зазначена митна вартість товару у валюті України, визначена декларантом з урахуванням витрат на транспортування товару, понесених імпортером 6315535,32 грн (150147,50 дол. США х 41,6293 грн/дол. США = 6250535,32 грн) + 65000,00 грн).

На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів до митної декларації додані такі документи: зовнішньоекономічний договір №20012025 від 20.01.2025, проформа-інвойс №ML0015/HT-S від 22.01.2025, прайс-лист від 22.01.2025, інвойс №ML0015/HT-S-СІ від 21.04.2025, пакувальний лист №ML0015/HT-S-РК від 21.04.2025, банківські платіжні документи №250127/000314026 від 27.01.2025, №250529/000335039 від 29.05.2025, коносамент (Bill of lading) №252480099 від 30.05.2025, сертифікат про походження товару № від 28.04.2025, автотранспортну накладну №171602 від 17.06.2025, рахунок передплатний на надання транспортно-експедиційних послуг №А012265 від 17.06.2025, довідку про транспортні витрати №01/17.06.2025 від 17.06.2025, договір про надання транспортно-експедиторських послуг №221-ЮГЛ від 17.10.2022, договір на автомобільне перевезення №254-ЮГЛ від 15.10.2022, копію митної декларації країни відправлення №50 від 21.04.2025 та інші документи, зазначені в графі 44 МД.

Суд встановив, що Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025, застосувавши при визначенні митної вартості другорядний (резервний) метод (2 ґ).

Означеним рішенням збільшено суму митних платежів позивачу на загальну суму 231753,89 грн, в тому числі: за податком на додану вартість 231753,89 грн.

Означене підтверджується митною декларацією №25UA32U0.

У графі 33 рішення, зокрема зазначено, що, за результатом аналізу наданих декларантом документів митного оформлення встановлено наступні розбіжності та невідповідності:

1) згідно п.3.2 контракту від 20.01.2025 №20012025 умови постачання вказуються додатково у рахунках інвойсах чи проформах - інвойсах чи комерційних інвойсах. Надані до митного контролю інвойс від 21.04.2025 №MLO015/HT-S-CI та рахунок - проформа від 22.01.2025 №MLO015/HT-S не містять інформацію про умови постачання товару;

2) копії SWIFT від 27.01.2025 №250127/000314026, від 29.05.2025 №250529/000335039, не можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт оплати, оскільки згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216. Отже не надано належних банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару;

3) копія митної декларації країни відправлення від 21.04.2025 №50 надана без перекладу на українську мову всупереч ст.254 МКУ або іншу іноземну мову міжнародного спілкування, не містить відміток митних органів країни відправлення, що свідчили б про факт експорту оцінюваних товарів саме на підставі такої митної декларації;

4) у договорі (контракті) на перевезення від 15.10.2022 №254-ЮГЛ (п.2.1) зазначено, що на кожне перевезення замовник оформлює заявку, яка є невід`ємною частиною даного договору, щодо опису умов і особливостей перевезення, зокрема сума фрахту, форма і строки оплати. Зазначений документ до митного оформлення не надавався, що не дає можливості перевірити повноту наданих послуг, пов`язаних з перевезенням товарів або що є умовою їх перевезення, та включення при цьому таких витрат до заявленої митної вартості, які відповідно до частини десятої статті 58 Кодексу повинні включатись до ціни, що фактично сплачена;

5) з огляду на маршрут транспортування товару (HO CHI MINH PORT ,VIETNAM - CONSTANTA, ROMANIA - Україна) при умовах поставки CFR CONSTANTA, експедитор повинен надавати в порту CONSTANTA послуги з розвантаження, перевантаження та обробки товару, пов`язану з його транспортуванням. Разом з тим, розмір витрат (числове значення) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України не включено декларантом до графи 21 декларації митної вартості, поданої до ЕМД від 19.06.2025 №UA500020/2025/004622.

У спірному рішенні про коригування митної вартості також вказано, що за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості резервний. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товару №1 є більшим і становить 7,92 дол. США/кг (МД від 21.04.2025 №UA500500/2025/12846), ніж заявлено декларантом 6,4508 дол. США/кг, рівень митної вартості товару №2 є більшим і становить 7,92 дол. США/кг (МД від 21.04.2025 №UA500500/2025/12846), ніж заявлено декларантом 6,5508 дол. США/кг.

Крім того, 19.06.2025 Одеською митницею складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2025/000303.

Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товару та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI, у редакції на час виникнення спірних правовідносин ( надалі - МК України) визначає, зокрема

митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. ( стаття 49 МК України);

декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. ( частина друга статті 52 МК України);

у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. ( стаття 53 МК України);

перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведено у частині другій статті 53 МК України;

у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (згідно з переліком). ( частина третя статті 53 МК України);

забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару ( частина п`ята - шоста статті 53 МК України);

митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості ( пункти 1 та 2 частини п`ятої статті 54 МК України);

митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.( частина шоста статті 54 МК України);

рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. ( частина друга статті 55 МК України);

у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів. ( частина сьома статті 55 МК України);

протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. ( частина восьма статті 55 МК України);

визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. ( частини перша-четверта статті 57 МК України);

у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. ( частини 5-6 статті 57 МК України);

метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.(частина друга статті 58 МК України);

митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. ( частини четверта - п`ята статті 58 МК України).

З аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

При цьому, наведені приписи МК України надають митному органу право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Щодо вищевказаного, то Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу суду, а саме, постанови від 19 лютого 2019 року у справі №804/1316/16, від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 6 травня 2020 року у справі №140/1713/19, від 25 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі №804/14964/15).

Отже, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Предметом оскарження у даній справі є рішення року про коригування митної вартості товарів, яке прийнято у зв`язку з не поданням декларантом усіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ.

Вказаний висновок митного органу ґрунтується на обставинах, викладених у пункті 33 оскаржуваного рішення №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною контракту.

Так, за позицією митного органу, згідно з п.3.2 контракту від 20.01.2025 №20012025 умови постачання вказуються додатково у рахунках інвойсах чи проформах - інвойсах чи комерційних інвойсах. Надані до митного контролю інвойс від 21.04.2025 №MLO015/HT-S-CI та рахунок - проформа від 22.01.2025 №MLO015/HT-S не містять інформацію про умови постачання товару.

Суд відхиляє такі твердження відповідача як безпідставні, адже дослідженні під час судового розгляду документи з офіційним перекладом на українську мову, зокрема проформа-інвойс №ML0015/HT-S від 22.01.2025, комерційний інвойс від 21.04.2025 містять повні дані про умови поставки товару на підставі Контракту №20012025 від 20.01.2025, укладеного між ПП «МАРЛІН ОДЕСА» (Покупець) та компанією «HAI TRIEU COMPANY LIMITED», В`єтнам (Продавець).

Так, в означених документах відображено, що товар поставляється на умовах поставки СNF Констанца, Румунія.

При цьому, суд звертає увагу, що, відповідно до пункту 8.5. Контракту №20012025, при його тлумаченні сторони повинні керуватись умовами міжнародних правил Інкотермс-2020.

Абревіатура торгового терміну CNF (C & F) (Carriage and Freight) використовувалась у перших версіях правил Інкотермс, яка пізніше переросла в базис поставки CFR (Cost and Freight - Вартість і фрахт), який використовується в сучасних редакціях правил Інкотермс. Тому декларантом правомірно у графі 20 МД заявлено умови поставки CFR.

Відповідно до правил Інкотермс-2020, умови CNF (CFR) (Cost and Freight) означають, що продавець несе відповідальність за організацію та оплату відвантаження товару до порту призначення. У момент завантаження товару на транспортне судно в порту відправлення ризик втрати або пошкодження переходить до покупця. Обов`язками продавця за такими умовами, зокрема є організація транспорту від місця розташування продавця до порту походження, вирішення всіх юридичних та адміністративних питань, пов`язаних з експортом товарів, покриття транспортних витрат до порту призначення, забезпечення безпечного завантаження товару на транспортне судно.

Зазначене також підтверджується коносаментом №252480099, який видано 30.05.2025, який досліджено судом під час розгляду справи, що наданий позивачем з офіційним перекладом на українську мову на виконання ухвали суду.

З урахуванням наведеного, суд зазначає про безпідставність тверджень митного органу стосовно того, що інвойс від 21.04.2025 №MLO015/HT-S-CI та рахунок - проформа від 22.01.2025 №MLO015/HT-S не містять інформацію про умови постачання товару.

Щодо тверджень відповідача у п.33 оскаржуваного рішення про те, що копії SWIFT від 27.01.2025 №250127/000314026, від 29.05.2025 №250529/000335039, не можуть бути взяті до уваги в якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та підтверджують факт оплати, оскільки вони не відповідають вимогам Закону України «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

Частиною 7 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання.

Суд зазначає, що оплату за придбаний товар позивачем здійснено із застосуванням засобів міжнародної електронної платіжної системи SWIFT.

Відповідно доп.14 постанови Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити:

1) номер документа для ініціювання платіжної операції (може містити цифри та літери);

2) дату складання документа для ініціювання платіжної операції (число - цифрами, місяць - цифрами або словами, рік - цифрами);

3) унікальний ідентифікатор платника або найменування (повне або скорочене) платника/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), номер рахунку платника в іноземній валюті або банківських металах, адресу платника;

4) найменування та місцезнаходження надавача платіжних послуг платника (назви країни і міста);

5) цифровий або літерний код іноземної валюти або банківського металу відповідно до Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року №34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року №269) (зі змінами) (далі - Класифікатор);

6) суму платіжної операції або масу банківських металів у тройських унціях цифрами (ціла частина числа відокремлюється комою) та словами;

7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування отримувача/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), номер рахунку отримувача в іноземній валюті або банківських металах, на який перераховуються кошти або банківські метали (для отримувача - фізичної особи, який не має рахунку, реквізит номера рахунку не заповнюється);

8) найменування надавача платіжних послуг отримувача [для банку - SWIFT-код/(BIC) або інший ідентифікатор банку отримувача; для небанківського надавача платіжних послуг отримувача - SWIFT-код/(BIC) або інший ідентифікатор банку отримувача, у якого небанківський надавач платіжних послуг має відкритий розрахунковий рахунок та номер розрахункового рахунку небанківського надавача платіжних послуг];

9) комісійні - зазначається порядок сплати комісійних винагород (витрат) надавачу платіжних послуг платника й іншим надавачам платіжних послуг за перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металів за рахунок платника (OUR) або отримувача (BEN) або платника та отримувача (SHA), надається право надавачу платіжних послуг платника утримувати комісійну винагороду без платіжної інструкції платника;

10) призначення платежу;

11) код країни отримувача (три символи) відповідно до його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) або країни реєстрації (заповнюється платником або надавачем платіжних послуг платника);

12) ідентифікаційний код платника - для юридичних осіб зазначається код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) або обліковий номер, який присвоюється контролюючими органами, для фізичних осіб зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті/запис в електронному безконтактному носії або в паспорті проставлено слово відмова);

13) підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації;

14) резидентність - зазначає платник - фізична особа свою та отримувача резидентність словами резидент чи нерезидент під час перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металів на користь іншої фізичної особи в межах України.

Так, суд дослідив під час розгляду справи надані позивачем з офіційним перекладом на українську мову платіжні документи від 27.01.2025 №250127/000314026 на суму 44580,00 дол. США та від 29.05.2025 №250529/000335039 на суму 105567,50 дол. США.

У поданих платіжних документах наявні усі обов`язкові реквізити. Відтак, твердження митного органу про невідповідність таких платіжних документів вимогам законодавства є безпідставними.

При цьому, суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості. В свою чергу, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак, суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2018 року №815/4044/15.

До того ж обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість..

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, на яку обґрунтовано покликається позивач.

Щодо зауваження митного органу в п.33 оскаржуваного рішення про те, що копія митної декларації країни відправлення від 21.04.2025 №50 надана без перекладу на українську мову всупереч ст. 254 МКУ або іншу іноземну мову міжнародного спілкування, не містить відміток митних органів країни відправлення, що свідчили б про факт експорту оцінюваних товарів саме на підставі такої митної декларації, суд зазначає таке.

З аналізу положень статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. В силу положень частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, митна декларація країни відправлення не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів, та є додатковим документом, який було подано декларантом за власним бажанням згідно з ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України

Натомість, з дослідженої судом копії митної декларації країни відправлення №50 від 21.04.2025 вбачається, що в ній містяться реквізити інвойсу №MLO015/HT-S-CI від 21.04.2025, назва судна MAERSК VERACRUZ, умови поставки C & F (Carriage and Freight), код товару згідно УКТЗЕД 03048700, назва товарів «TUNA LOIN», «TUNA SAKU». Отже, з поданої митної декларації країни відправлення можливо ідентифікувати ввезений позивачем товар, та міститься загальна ціна товару 150147,50 дол. США.

До того ж, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не зазначив яким саме чином вказані обставини вплинули на достовірність визначення декларантом задекларованої митної вартості. Вказані обставини жодним чином не свідчать про наявність розбіжностей чи відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Щодо тверджень відповідача у п.33 оскаржуваного рішення про те, що під час подання митної декларації декларантом позивача не подано заявку на перевезення у відповідності до п.2.1. Договору на перевезення від 15.10.2022 №254-ЮГЛ, суд зазначає таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, до митного оформлення на підтвердження вартості перевезення декларантом позивача надані: рахунок передплатний на надання транспортно-експедиційних послуг №А012265 від 17.06.2025, довідку про транспортні витрати №01/17.06.2025 від 17.06.2025, договір про надання транспортно-експедиторських послуг №221-ЮГЛ від 17.10.2022, договір на автомобільне перевезення №254-ЮГЛ від 15.10.2022, які у своїй сукупності підтверджуються понесені транспортні витрати до митного кордону України.

Суд зауважує, що, відповідно до умов Договору №221-ЮГЛ від 17.10.2022, у заявці не передбачено зазначення такої інформації як вартість надання транспортних послуг (п.2.2. Договору №221-ЮГЛ від 17.10.2022).

Водночас, відповідно до п.5.2. Договору №221-ЮГЛ від 17.10.2022, оплата послуг здійснюється на підставі виставленого рахунку, а загальна вартість наданих послуг підтверджено також довідкою про транспортні витрати №01/17.06.2025 від 17.06.2025.

У постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 Верховний Суд звернув увагу на те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Зазначений висновок також підтримано Верховним Судом у постанові від 07.07.2023 у справі №803/718/17.

Отже, суд відхиляє твердження митного органу про те, що ненадання позивачем замовлення на перевезення вплинуло на визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

Щодо твердження митного органу в п.33 оскаржуваного рішення стосовно того, що декларантом не включено до графи 21 декларації розмір витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України, суд зазначає таке.

Так, декларант ПП «МАРЛІН ОДЕСА» 19.06.2025 подав до Одеської митниці електронну МД №25UА22U6, заявивши митну вартість імпортованого товару за ціною договору, додавши до ціни товару складову митної вартості товару витрати на транспортування цього товару до місця ввезення на митну територію (65000,00 грн).

Як вже зазначено судом, поставка товару здійснена на умовах СNF Констанца, Румунія

Відповідно до правил Інкотермс-2020, умови CNF (CFR) (Cost and Freight) означають, що продавець несе відповідальність за організацію та оплату відвантаження товару до порту призначення. Обов`язками продавця за такими умовами, зокрема є організація транспорту від місця розташування продавця до порту походження, покриття транспортних витрат до порту призначення.

Отже, витрати на перевезення товару з порту Хошимін, В`єтнам до порту Констанца, Румунія були здійснені компанією «HAI TRIEU COMPANY LIMITED» як продавцем, тобто є вже включеними до ціни товару та визначені у загальній сумі інвойсу №MLO015/HT-S-CI від 21.04.2025.

З порту Констанці, Румунія до України перевезення товару здійснено на підставі Договору перевезення №221-ЮГЛ від 17.10.2022.

У довідці про транспортні витрати №01/17.06.2025 від 17.06.2025 вказано, що вартість навантажувально-розвантажувальних робіт на території Румунії враховані у вартість організації транспортних послуг до кордону з Україною, тобто у суму 65000 грн, яку додано до ціни товару.

Отже, суд відхиляє твердження митного органу про необхідність додаткового включення до митної декларації витрат на навантаження, вивантаження та обробку товару у порту Констанца, Румунія, адже такі витрати включені у вартість перевезення товару, що підтверджується довідкою про транспортні витрати №01/17.06.2025 від 17.06.2025.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що надані декларантом документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Суд також враховує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 23.10.2021 у справі №815/4821/16, але не виключно.

З урахуванням зазначеного, зауваження митного органу стосовного того, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, є необґрунтованими.

Зазначивши у оскаржуваному рішенні про виявлені розбіжності, митний орган не зазначає яким чином це вплинуло на митну вартість товару та чому це є перешкодою до її визначення за першим методом.

Тобто, за встановленими у цій справі обставинами, суть виявлених митним органом недоліків знайшла своє відображення безпосередньо у рішенні про коригування митної вартості, які у процедурі митного оформлення, є кінцевими та позбавляє декларанта можливості подавати додаткові документи. В той же час, у вимогах про надання додаткових документів відповідач не зазначив законодавчо визначених підстав для цього та не вказав, чому з наданих до митного оформлення документів неможливо визначитись з правильністю (неправильністю) визначення декларантом митної вартості товару, а виключно наведено пропозицію надання додаткових документів за переліком, встановленим частиною третьої статті 53 МК України.

Крім того, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №820/231/16, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, суд дійшов до висновку, що витребуючи перелік документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що для митного оформлення декларантом були надані всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, які містили необхідні числові показники митної вартості.

Відповідно до ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Як встановлено судом, за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст. 64 МК України на підставі інформації, наявної у митного органу. Попередні методи не застосовувалися з наступних причин:

в митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому відповідно до статей 59, 60 МКУ неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів;

відповідно до статей 62, 63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.

Як зазначено у спірному рішенні про коригування митної вартості, відповідно до п.1 статті 64 МКУ у разі, якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ) за резервним методом. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Суд зазначає, що при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Натомість, у п.33 оскаржуваного рішення, у якому мають бути викладені обставини прийняття рішення, зазначено лише посилання на митну декларацію, в порівняння з якою співставлялась вартість товару.

В пункті 33 Рішення про коригування митної вартості митний орган лише констатує неможливість застосування методів за ціною договору щодо ідентичних та подібних товарів у зв`язку із відсутністю у Митниці такої інформації.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що в результаті проведеної з декларантом консультації обрано другорядний метод (резервний) визначення митної вартості.

Згідно до приписів пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом ( постанови Верховного Суду від 8 лютого 2019 року у справі справа №825/648/17, від 20 липня 2023 року у справі №640/22572/20).

Посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості митних декларацій не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Верховний Суд сформував правову позицію, яку суд враховуює при вирішенні цієї справи, відповідно до якої формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанови від 21.02.2018 у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 у справі №818/1186/17).

Згідно з ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025 за відсутністю обґрунтованих підстав вважати заявлені декларантом відомості про митну вартість товарів неповними, недостовірними чи з розбіжностями, у зв`язку з чим, під час здійснення митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Митного кодексу України, застосувавши другорядний метод визначення митної вартості товару, за наявності законних підстав для застосування основного методу за ціною договору.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500020/2025/000303 від 19.06.2025, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 9, 10 статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути мотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною дванадцятою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.

Судом встановлено, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500020/2025/000303 від 19.06.2025 вмотивована прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025, неправомірність якого знайшла підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 КАС України, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Як встановлено судом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2781,05 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №823 від 16.07.2025.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача, суд вважає, що з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2781,05 грн.

Щодо витрат на підготовку нотаріально завіреного перекладу на українську мову іншомовних документів, поданих позивачем на виконання ухвали суду, суд зазначає таке.

11 серпня 2025 року представник позивача подала заяву про стягнення судових витрат на переклад документів у розмірі 14430,00 грн.

Так, на підтвердження понесених витрат представник позивача надав до суду:

договір № 61/99-П надання послуг письмового перекладу від 19.02.2025;

додаток № 1 до договору від 19.02.2025;

замовлення на переклад документів № 2025/29-07 від 29.07.2025;

рахунок-фактуру №61/462-П від 04.08.2025;

платіжну інструкцію №838 від 06.08.2025;

акт № 61/462-П надання послуг від 04.08.2025.

13 серпня 2025 року представник відповідача подав до суду заяву про зменшення витрат на переклад документів.

У поданих запереченнях відповідач зазначив, що сума витрат позивача із залученням перекладача, пов`язана із приведенням позовної заяви та доданих до неї письмових доказів у відповідність до вимог КАС України, тобто переклад документів замовлений позивачем до відкриття провадження у справі, тому понесені позивачем витрати безпосередньо не були пов`язані з розглядом цієї справи. Під час судового розгляду даної справи рішення про залучення до участі у справі перекладача не приймалося, ухвалою суду перекладач до справи допущений не був.

Відповідач також зауважив, що надання учасником справи до матеріалів судової справи письмових доказів з їх перекладом мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, не є тотожним поняттю залученню перекладача до справи в розумінні статті 71 КАС України.

Відповідач зазначив, що Верховний Суд, розглядаючи справу №160/7049/19 (адміністративне провадження №К/9901/6449/20) у постанові від 31 березня 2020 року вказав: «Як вбачається з рішень судів попередніх інстанцій, ухвалених за результатами розгляду адміністративного позову/апеляційної скарги, спірним питанням у справі не є мова документів, які подавались позивачем митному органу під час митного оформлення. З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи».

Тобто, як вважає відповідач, з`ясуванню підлягає обставина щодо понесення позивачем витрат на перекладацькі послуги до моменту звернення до суду з позовом чи замовлення таких послуг під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою доведення своєї позиції. Висновок Верховного Суду обґрунтований тим, що відповідно до матеріалів справи переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а тому понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. Разом з тим, на переконання відповідача, в межах даної справи, переклад документів замовлений позивачем до розгляду справи.

Суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.137 КАС України, розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

Положеннями ч.7 ст. 137 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 ст.137 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання ухвали суду від 25.07.2025, організовано здійснення перекладу документів з мови оригіналу на українську мову, а саме:

проформа-інвойсу №ML0015/HT-S від 22.01.2025 (на 2 арк.);

прайс-листу б/н від 22.01.2025 (на 1 арк.);

інвойсу №ML0015/HT-S-СІ від 21.04.2025 (на 1 арк.);

пакувального листа до інвойсу №ML0015/HT-S-РК від 21.04.2025 (на 1 арк.);

банківського платіжного документа №250127/000314026 від 27.01.2025 (на 1 арк.);

банківського платіжного документа №250529/000335039 від 29.05.2025 (на 1 арк.);

коносаменту №252480099 від 30.05.2025 (на 1 арк.);

митної декларації країни відправлення № 50 від 21.04.2025 (на 4 арк.);

автотранспортної накладної №171602 від 17.06.2025 (на 1 арк.);

сертифікату про походження товару № від 28.04.2025 (на 1 арк).

Згідно з рахунком-фактурою №61/462-П від 04.08.2025, платіжною інструкцією №838 від 06.08.2025 та актом № 61/462-П надання послуг від 04.08.2025, позивачем були понесені витрати у зв`язку із залученням перекладача у загальному розмірі 14430,00 грн.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий до суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Отже, суд вважає, що пов`язані з перекладом документів є судовими витратами у розумінні ст. 132 КАС України.

Під час розгляду справи, суд надавав оцінку документам, які складені іноземною мовою, та відповідно використовував їх переклад на державну мову, який здійснений на замовлення позивача.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що в межах даної справи, переклад документів замовлений позивачем до розгляду справи.

Так, як вже зазначено судом, суд ухвалою від 25 липня 2025 року витребував у позивача - приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» належним чином засвідчені копії додатків до позову, викладених іноземною мовою, з офіційним перекладом.

На виконання ухвали суду від 25.07.2025, представник позивача 08.08.2025 подав до суду належним чином засвідчені копії додатків до позову, викладених іноземною мовою, з офіційним перекладом.

При цьому, у замовленні на переклад документів від 29.07.2025 зазначено, що переклади документів необхідні для подальшого їх подання до Одеського окружного адміністративного суду на виконання ухвали від 25.07.2025 у справі №420/24129/25.

Здійснення послуг з перекладу та її оплата позивачем також підтверджено рахунком-фактурою №61/462-П від 04.08.2025, платіжною інструкцією №838 від 06.08.2025 та актом №61/462-П надання послуг від 04.08.2025.

Враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на залучення перекладача, вимоги позивача в частині стягнення з Одеської митниці на користь позивача витрат, пов`язаних із залученням перекладача у розмірі 14430,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.2, 72, 77, 78, 90, 120, 134, 139, 241-246, 258, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» (вул. Базарна, буд. 49, кв.3, м. Одеса, Одеська обл., 65048, ) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21А, м. Одеса, Одеська обл., 65078, ) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500020/2025/000186/1 від 19.06.2025.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2025/000303 від 19.06.2025.

Стягнути з Одеської митниці на користь приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» судовий збір у розмірі 2781 (дві тисячі сімсот вісімдесят одна) гривень 05 копійок.

Стягнути з Одеської митниці на користь приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» судові витрати, пов`язані із залученням перекладача у розмірі 14430 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро БАБЕНКО