Справа № 160/32323/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якій позивач просить:
Позов обґрунтовано тим, що податкові повідомлення-рішення (далі ППР) №1739803, №1739798, №1726138 прийнято відповідачем на підставі наявності у позивача на праві приватної власності гараж за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 ; ППР №1739794 №1739804 №1739796, №1739799 №1739800, №1739801, №1719002, №1719005, прийнято (складено) відповідачем на підставі наявності у позивача на праві приватної власності паркувальне місце № 110 та № 111 у багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_2 , ППР від 26.06.2025 №1739795 прийнято (складено) відповідачем на підставі наявності у позивача на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3 . Тоді як, паркувальне місце у багатоквартирному будинку не є приміщенням, але є лише частиною площі іншого приміщення, розміщеного в підвалі житлового будинку, а тому, вбудовані стоянки в багатоквартирних будинках, є допоміжними приміщеннями, які обслуговують всіх мешканців будинку. Крім того, у рішеннях міської ради м. Дніпро, якими встановлено ставки податку на нерухоме майно для коду 1242, яким скористувалась податкова при нарахуванні податків, вказано, що цей код відноситься тільки для гаражів, які здаються в оренду, лізинг, заставу, використовуються у підприємницькій діяльності, тоді як паркувальні місця, які перебувать у власності позивача не здаються в оренду, заставу, лізинг і не використовуються у підприємницькій діяльності. Тому позивач вважає, що нарахування податку на нерухому майно відмінне від земельної ділянки за паркувальні місця є протиправним. Щодо об`єкту нерухомості- «Гараж» (як зазначено в податкових повідомленнях- рішеннях) розташований за адресою: АДРЕСА_4 позивач зауважив, що відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації встановлений код об`єкта згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-200, цей код є 1110.3 - будинки садибного типу. Цей код, на думку позивача, є підставою для нарахування податку на нерухоме майно, а не назва (узагальнююча) нерухомого майна, що вказана в Витязі. Зауважив, що спірні правовідносини щодо правомірності нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізособами, між платником податку та контролюючим органом були вже в минулому вирішені по об`єкту нерухомості за адресою Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, селище міського типу Обухівка, 4т та з об`єкту нерухомості паркувальне місце у багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_2 , з огляду на проведення звірки даних, перерахування суми податку та відкликання раніше прийнятих податкових повідомлень-рішень. Оскільки контролюючий орган не врахував проведення звірки даних з платником податку, перерахування суми податку та відкликання (скасування), а потім виніс оспорювані ППР знову за той же період, контролюючий орган діяв в неналежний та непослідовний спосіб, порушуючи при цьому принцип належного урядування. Відкликання (скасування) податкового повідомлення-рішення контролюючим органом, нівелює обов`язок платника податку зі сплати донарахованих таким податковим повідомленням-рішенням грошових зобов`язань. Наголошував на тому, що спірні податкові повідомлення-рішення було складено органом податкової служби 26.05.2026, 26.06.2025 та 25.06.2025 за 2020, 2021, 2022, 2024 податкові періоди та станом на теперішній час не направлені у порядку визначеному Податковим кодексом України, тобто є такими, строк направлення яких було порушено у відповідності до норм пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, а тому вони є неправомірними та підлягають скасуванню. Також позивач посилався на відсутність своєчасного оприлюднення Обухівською селищною радою рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Обухівської селищної територіальної громади за 2020 рік та неправильне застосування кодів об`єктів нерухомості для визначення типу об`єкта оподаткування, відповідно до ДК 018-2000, помилкове визначення виду приміщень позивача та, як наслідок, неправильне застосування ставок податку і невірний розрахунок його розміру. На підставі викладеного позивач вважає, що довів належними та допустимими доказами протиправність оскаржуваних ППР, які підлягають скасуванню судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
04.12.2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (зареєстровано судом 05.12.2025 року), в якій ОСОБА_1 не погоджується з доводами відповідача, з підстав аналогічних тим, що були викладені у позовній заяві та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
05.12.2025 року через систему "Електронний суд" до суду від позивача надійшли доповнення до відповіді на відзив, в яких ОСОБА_1 просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У наданому доповненні до відповіді на відзив зазначено, що наданий відповідачем доказ у вигляді документу з назвою "докази направлення ППР.pdf" рекомендоване повідомлення про вручення відправлення/виплати поштового переказу не є читабельним, не дає можливості ідентифікувати трекінг (наявність відправлення) та перевірити його на сайті АТ "Укрпошта", а тому доводи відповідача про те, що оскаржувані ППР вважаються належним чином врученими не відповідають дійсності та не доведені у даній адміністративній справі, а тому ці доводи та надані відповідачем докази підлягають відхиленню (не врахуванню) судом.
Також, 05.12.2025 року через систему "Електронний суд" до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому ОСОБА_1 просила суд визнати поважними причини неподання доказів у встановлений судом строк та витребувати у відповідача оригінал поштового конверту про відправлення оспорюваних ППР на адресу позивача з рекомендованим повідомлення про вручення відправлення, оригінал рекомендованого повідомлення про вручення відправлення, який повертається з поштовим конвертом після невручення адресату, копії яких відповідач додав до відзиву.
Окрім того, 05.12.2025 року через систему "Електронний суд" до суду від позивача надійшло клопотання про витребування судом, перевірку справжності документу та поштового відправлення, вжиття заходів для усунення порушень, причин та умов, що їм сприяли та призначення експертизи. У клопотанні позивач просить витребувати у відповідача оригінал документу з назвою "докази направлення ППР.pdf", перевірити його справжність, призначити експертизу щодо справжності наданого відповідачем документу з назвою "докази направлення ППР.pdf", зупинити провадження у справі в разі призначення експертизи до одержання результатів.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Верхньодніпровська ДПІ), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по житловій та нежитловій нерухомості.
Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.12.2025 року, номер інформаційної довідки 454420633, ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, зокрема:
На виконання вимог ст.266 Податкового кодексу України, відповідно до Рішень Дніпропетровської міської ради №12/27, №10/7, №2/24, Рішень Обухівської селищної ради №267-16/V, №199-6/VIII, позивачу сформовані податкові повідомлення - рішення (форма Ф) (далі - ППР) про визначення сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості:
Зазначені вище податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем 01.07.2025 року засобами електронного зв`язку за адресу її електронної пошти, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Не погоджуючись із визначеними податковим органом податковими повідомленнями-рішенням, позивач 14.10.2025 року звернулась до відповідача із заявою про перерахунок суми податку та скасування (відкликання) податкових повідомлень-рішень, в якій просила провести звірку даних щодо об`єктів нерухомості, розміру загальної площі об`єктів нерухомості, права на користування пільгою зі сплати податку, розміру ставки податку, нарахованої суми податку, перерахувати суми податку та скасувати (відкликати) протиправні податкові повідомлення-рішення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.
Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VІ (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із ст.265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначає, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, відповідно до пп. 266.2.1 п. 266,2 ст. 266 ПКУ, є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частка.
Згідно з пп.266.3.2 п.266.3 ст. 266 ПКУ. база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Кодексу).
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Як передбачено підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до підпункту 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Разом з тим, підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статі 266 ПК України передбачено, шо Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Разом з тим, позивач залишив поза увагою те, що Законом України від 17 березня 2020 року № 533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (набрав чинності 18 березня 2020 року) підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено, зокрема, пунктом 52-2, яким, серед іншого, встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
В подальшому норма пункту 52-2 Підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України змінена Законом України від 13 травня 2020 року № 591-IX, а саме слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України від 03 березня 2022 року №2118-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану", який набрав чинності 7 березня 2022 року (далі - Закон № 2118-IX).
Законом №2118-IX підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 69, зокрема підпунктом 69.9 установлено, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
12 травня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2260-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" (далі - Закон № 2260-IX, набрав чинності 27 травня 2022 року), який зупинив дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану, а також доповнив статтю 102 пунктом 102.9 такого змісту: "102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".
Законом України від 3 листопада 2022 року № 2719-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу" (набрав чинності 25 листопада 2022 року) пункт 69.9 доповнено абзацом п`ятим, за змістом якого для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім, дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 та 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків;
строків проведення камеральних перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення за результатами камеральної перевірки, прийняття рішення за результатом її розгляду, нарахування пені;
строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування фінансових санкцій за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки та прийняття рішення за результатами їх розгляду, адміністративного арешту майна за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки;
строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу;
строків подання та розгляду скарг на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбачених підпунктом 56.23.3 пункту 56.23 статті 56 цього Кодексу.
В подальшому Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" (набрав чинності 01 серпня 2023 року) пункт 102.9 статті 102 виключено.
- з 18 березня 2020 року по 17 березня 2022 року - відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України для всіх платників податків;
- з 07 березня 2022 року по 24 листопада 2022 року - відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України для всіх платників податків;
- з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - відповідно до пункту 102.9 статті 102 Кодексу, при цьому в період з 17 березня 2022 року по 27 травня 2022 року норма діяла без виключень, а з 27 травня 2022 року по 01 серпня 2023 року - з виключеннями щодо випадків, передбачених Податкового кодексу України.
Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи той факт, що перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи зупинявся, оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті у межах строків визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України, а тому доводи позивача в частині порушення відповідачем строків прийняття оскаржуваних рішень, як підстава визнання їх протиправними та скасування, судом відхиляються, як безпідставні.
Наведені доводи позивача суд вважає безпідставними, з огляду на приписи пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України, згідно з якими платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:
об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;
розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;
права на користування пільгою із сплати податку;
розміру ставки податку;
нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Отже, з приписів пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України випливає висновок, що контролюючий орган, у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку, має право провести перерахунок суми податку. В такому випадку контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків нове податкове повідомлення-рішення, а попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Таким чином, дії відповідача щодо складення та направлення позивачу нових податкових повідомлень-рішень за попередні періоди по об`єктам нерухомості, по яким у 2023 році вже виносились ППР та були відкликані контролюючим органом, відповідає приписам пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України та не можуть були підставою для скасування нових ППР по тим самим об`єктам нерухомості.
Щодо підстав нарахування позивачу сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що:
У податковому повідомлені-рішенні від 26.06.2025 року №1739803 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) вказано гараж, ставка податку, % (колонка 9) 0,05 з 01.01.2020 по 31.12.2020, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 213,66 грн.
У податковому повідомлені-рішенні від 26.06.2025 року №1739798 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) вказано гараж, ставка податку, % (колонка 9) 0,50 з 01.01.2021 по 31.12.2021, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 2961,00 грн.
Як зазначено відповідачем у відзиві на позов, рішеннями Обухівської селищної ради №267-16/VII від 03.02.2017 «Про місцеві податки і збори на території Обухівської селищної ради» та №199-6/VIII від 18.06.2021 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Обухівської селищної територіальної громади на 2022 рік» встановлено ставку податку по нежитловій нерухомості (для зони 1), яка перебуває у власності фізичних осіб, а саме: гаражі - на 2020-2021 роки - 0,05 % та 2022-2024 роки - 1 % від мінімальної заробітної плати станом на 01 січня звітного (податкового) року. Розмір ставки податку визначені Рішеннями Обухівської селищної ради контролюючим органом використовувались для обчислення розміру податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки: гараж, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, смт. Обухівка, вул. Солідарності, гараж 4т, загальною площею 98,7 кв. м.
З оскаржуваних податкових повідомлень-рішень встановлено, що позивачу було нараховано податок на нерухоме майно за 2020 рік за ставкою 0,05 %, за 2021 рік за ставкою 0,50 %, за 2024 рік за ставкою 1,5%, отже відповідачем було застосовано інші ставки податку, ніж ним зазначені у відзиві та контролюючий орган жодним чином не обґрунтував правомірність та розмір застосування зазначених у ППР ставок податку.
Окрім того, з наданої відповідачем копії Додатка №1 до рішення Обухівської селищної ради №267-16/VII від 03.02.2017 року «Про місцеві податки і збори на території Обухівської селищної ради», на підставі якого позивачу було нараховано податок на нерухоме майно за 2020-2021 роки, встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у залежності від типів таких об`єктів нерухомості, у відсотках від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування, зокрема, становить: побутові будівлі 0,05 відсотка; гаражі 0,75 відсотка; інші будівлі 0,75 відсотка.
Слід зазначити, що пунктом 2.2 Додатка №1 до рішення Обухівської селищної ради №267-16/VII від 03.02.2017 року «Про місцеві податки і збори на території Обухівської селищної ради» встановлено, що звільняються від сплати податку фізичні особи за господарські (присадибні) будівлі, що перебувають у їх власності, допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо загальною площею до 200 кв.метрів.
Отже, з наведених вище приписів випливає, що від сплати податку на нерухоме майно на підставі рішення Обухівської селищної ради №267-16/VII від 03.02.2017 року звільняються фізичні особи за господарські (присадибні) будівлі, що перебувають у їх власності, а також допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких, у тому числі, належать гаражі, загальною площею до 200 кв.метрів.
Наведені вище обставини, на думку суду, свідчать про протиправність податкових повідомлень-рішень від 26.06.2025 року №1739803, від 26.06.2025 року №1739798 та є підставою для їх скасування.
Водночас, розмір ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Обухівської селищної територіальної громади на 2024 рік визначався рішенням Обухівської селищної ради №616-26/VIII від 30.06.2023 року, а не рішенням Обухівської селищної ради №199-6/VIII від 18.06.2021 року, як зазначає відповідач.
Як встановлено судом, рішенням Обухівської селищної ради №616-26/VIII від 30.06.2023 року вирішено встановити на території Обухівської селищної територіальної громади на 2024 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1.
Додаток 1, затверджений рішенням Обухівської селищної ради №616-26/VIII від 30.06.2023 року, після ставок податку містить, зокрема, наступні примітки:
- 2 «Класифікація будівель та споруд, код та найменування зазначаються відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17 серпня 2000 р. № 507»;
- 5 «Об`єкти нерухомості, що класифікуються за цим підкласом, звільняються/ можуть звільнятися повністю або частково від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до норм підпункту 266.2.2 пункту 266.2 та пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України».
Отже, при визначенні об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, доцільно використовувати ДК 018-2000.
В розділі 2 ДК 018-2000 наведено перелік нежитлових будівель, в число яких входять, зокрема код 1110.3 - будинки садибного типу.
Отже, в силу приписів наведених вище норм, з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що зазначений код 1110.3, визначений ДК 018-2000, і є підставою для визначення типу об`єкта для нарахування податкових зобов`язань у ППР від 26.06.2025 року №1739798, а не узагальнююча назва "гараж" вказана у Витязі №157471056.
Відповідно до Додатку 1 «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» до рішення Обухівської селищної ради «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Обухівської селищної територіальної громади на 2024 рік» від 30.06.2023 р. №616-26/VІІІ ставка податку за кодом 1110.3 складає 0,01 %, тоді як відповідач визначив позивачу ставку податку за об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 98,7 кв.м., по коду 1242 у розмірі 1,5 %.
Отже, розрахунки контролюючого органу наведені у ППР від 26.06.2025 року №1739798 є неправомірними, оскільки відповідачем застосовано невірний код для визначення типу об`єкта оподаткування відповідно до ДК 018-2000 та неправильну ставку податку, передбачену Додатком 1 до рішення Обухівської селищної ради «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Обухівської селищної територіальної громади на 2024 рік» від 30.06.2023 р. №616-26/VІІІ.
Наведені вище обставини, на думку суду, свідчать про протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.06.2025 року №1739798 та є підставою для його скасування.
У податковому повідомлені-рішенні від 26.05.2025 року №1739794 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) нежитлове приміщення, ставка податку, % (колонка 9) 1,00 з 01.01.2020 по 31.12.2020, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 736,00 грн.
У податковому повідомлені-рішенні від 26.06.2025 року №1739804 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) нежитлове приміщення, ставка податку, % (колонка 9) 1,00 з 01.01.2020 по 31.12.2020, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 675,39 грн.
У податковому повідомлені-рішенні від 26.05.2025 року №1739796 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) нежитлове приміщення, ставка податку, % (колонка 9) 1,00 з 01.01.2021 по 31.12.2021, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 1020,00 грн.
У податковому повідомлені-рішенні від 26.06.2025 року №1739799 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) нежитлове приміщення, ставка податку, % (колонка 9) 1,00 з 01.01.2021 по 31.12.2021, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 936,00 грн.
У податковому повідомлені-рішенні від 26.06.2025 року №1739800 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) нежитлове приміщення, ставка податку, % (колонка 9) 1,00 з 01.01.2022 по 31.12.2022, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 1014,00 грн.
У податковому повідомлені-рішенні від 26.06.2025 року №1739801 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) нежитлове приміщення, ставка податку, % (колонка 9) 1,00 з 01.01.2022 по 31.12.2022, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 1105,00 грн.
У податковому повідомлені-рішенні від 25.06.2025 року №1719002 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) нежитлове приміщення, ставка податку, % (колонка 9) 0,75 з 01.01.2024 по 31.12.2024, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 830,70 грн.
У податковому повідомлені-рішенні від 25.06.2025 року №1719005 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) нежитлове приміщення, ставка податку, % (колонка 9) 0,75 з 01.01.2024 по 31.12.2024, нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 905,25 грн.
Отже, наведеними ППР відповідач нарахував ОСОБА_1 податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на підставі наявності у неї на праві приватної власності двох паркувальних місць у 2020, 2021, 2022, 2024 роках та відніс такі об`єкти нерухомого майна до нежитлових приміщень.
Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста Дніпра за 2020, 2021, 2022, 2024 податкові роки та пільги зі сплати такого податку, визначались наступними рішеннями Дніпровської міської ради (далі - ДМР):
- від 06.12.2017 № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» (далі за текстом - рішення ДМР від 06.12.2017 № 12/27), із змінами внесеними рішеннями ДМР від 23.05.2018 року №4/32 та від 23.10.2019 року №6/49 за 2020, 2021 роки;
- від 06.12.2017 № 12/27, із змінами внесеними рішенням ДМР від 26.05.2021 року №10/7 «Про внесення змін до рішення ДМР від 06.12.2017 № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» (далі за текстом - рішення ДМР від 26.05.2021 року №10/7) за 2022 рік;
- від 06.12.2017 № 12/27, із змінами внесеними рішеннями ДМР від 13.07.2022 року №2/24 «Про внесення змін до рішення ДМР від 06.12.2017 № 12/27 «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» (далі - рішення ДМР від 13.07.2022 року №2/24) та від 21.06.2023 року №4/38 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 12/27 "Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста» - за 2024 рік.
Суд вважає наведені доводи позивача необґрунтованими, з огляду на наступне.
Рішенням ДМР від 06.12.2017 № 12/27, яке набуло чинності з 1 січня 2018 року, встановлено ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста.

У Додатку 2 до Рішення ДМР від 06.12.2017 № 12/27 визначено, пільги для фізичних і юридичних осіб, наданих відповідно до п.266.4 статті 266 ПК України, зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та у п.2.3 цього Додатку зазначено, що до господарських, у тому числі присадибних будівель, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, застосовуються пільга 100 % суми податкового зобов`язання за рік.

Рішеннями ДМР від 23.10.2019 року №6/49 внесено зміни до рішення ДМР від 06.12.2017 № 12/27, виклавши п.2.3 додатка 2 к новій редакції: "2.3. Окремо розташовані господарські (присадибні) будівлі, що перебувають у власності фізичних осіб, - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо".

Рішенням ДМР від 26.05.2021 року №10/7, яке набрало чинності з 01.01.2022 року, внесено зміни до рішення ДМР від 06.12.2017 року № 12/27, зі змінами, виклавши додатки 1, 2 у новій редакції. Згідно цих змін, у п.3.2 Додатку 2 до рішення ДМР від 06.12.2017 № 12/27 (у редакції рішення від 26.05.2021 року №10/7) зазначено, що до окремо розташованих господарських (присадибних) будівель, що перебувають у їх власності, допоміжних нежитлових приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, застосовуються пільга 100 % суми податкового зобов`язання за рік.

Рішеннями ДМР від 13.07.2022 року №2/24 та від 21.06.2023 року №4/38 до рішення ДМР від 06.12.2017 року № 12/27 вносились зміни, зокрема в частині Додатка 1, в той же час Додаток 2 змін не зазнавав.

Відповідно до пп.14.1.129-1 п.14.1 статті 14 ПК України 14.1.129-1 об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться, зокрема: г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; є) інші будівлі.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01; тип об`єкта: паркувальне місце 111; загальна площа 15,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_7 , приміщення 70 та об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01; тип об`єкта: паркувальне місце 110; загальна площа 17 кв. м. за адресою: АДРЕСА_7 , приміщення 70.

Згідно з інформацією наведеною у технічних паспортах на паркувальні місця №110 та АДРЕСА_8 , наведені паркувальні місця знаходяться у житловому будинку літ.А5-7 у підвалі в нежитловому приміщенні №70.

Отже, належні позивачу на праві власності паркувальні місця не є окремо розташованими господарськими (присадибними) будівелями - допоміжними нежитловими приміщеннями, до яких належать сараї, хліви, гаражі, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, а тому підстав для застосування до цих об`єктів нерухомого майна пільг визначених Додатком 2 до рішення ДМР від 06.12.2017 року №12/27 суд не вбачає.

Водночас паркувальні місця є об`єктами нежитлової нерухомості, які належать позивачу на праві власності, що не заперечується сторонами, та зазначена категорія об`єктів нерухомого майна не віднесена ні Податковим кодексом України, ні рішеннями ДМР до пільгових категорій нерухомості, або об`єктів, які не підлягають оподаткуванню.

Слід зазначити, що рішенням ДМР від 06.12.2017 № 12/27 встановлено ставки податку по житлової та нежитловій нерухомості, у тому числі для зони 1, яка перебуває у власності фізичних осіб, в відсотках від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування, відповідно. Згідно Примітки 1 Додатка 1 до рішення ДМР від 06.12.2017 № 12/27 до зони 1 відноситься центральна частина міста, якою вважається частина міської території, що є умовним кільцем у таких межах, включаючи вулиці та проспекти, зокрема, АДРЕСА_9 (стара назва вулиця Набережна В.І. Леніна).

Відповідач у відзиві зазначив, що розміри ставки податку визначені Рішенням ДМР від 06.12.2017 року №12/27 використовувались контролюючим органом для обчислення розміру податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки, в той же час не зазначив, як саме контролюючий орган класифікував паркувальні місця позивача та за яким кодом визначав ставку податку за 2020-2021 роки.

Водночас, у Додатку 1 до рішення ДМР від 06.12.2017 № 12/27, в редакції чинній станом на 2020-2021 роки, відсутній такий об`єкт нерухомого майна, як паркувальне місце та, відповідно, ставка податку для паркувального місця не визначена. Також станом на 2020-2021 роки у рішенні ДМР від 06.12.2017 № 12/27 були відсутні додатки чи примітки про ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по іншій житловій нерухомості, що перебуває у власності фізичних осіб та не належать до жодної з категорій.

Наведені вище обставини, на думку суду, свідчать про протиправність податкових повідомлень-рішень від 26.05.2025 року №1739794, від 26.06.2025 року №1739804, від 26.05.2025 року №1739796, від 26.06.2025 року №1739799, оскільки відповідач не довів наявність підстав для такого нарахування за 2020-2021 роки і правомірність застосування ставки податку у розмірі 1,00%, що є підставою для їх скасування.

Позивач у позовній заяві наголошував на тому, що приміщення з паркувальними місцями № 111 та №110 не є гаражем, оскільки знаходяться у цокольному поверсі, що підтверджується правовстановлюючими документами та вважає неправомірним застосування відповідачем суми податкового зобов`язання з підстав застосування коду 1242 до паркувального місця № 111 та №110 у багатоквартирному будинку за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Січеславська, буд. 49 в приміщенні № 70 місце у ППР №1739794, №1739804, №1739796, №1739799, №1739800, №1739801, №1719002, №1719005, тому вони прийняті (складені) без врахування всіх обставин, є протиправними та підлягають скасуванню (відкликаню).

Суд вважає наведені доводи позивача необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як зазначив відповідач у відзиві, а також підтверджено матеріалами справи, розмір ставки податку за 2022 та 2024 роки, який використовувався контролюючим органом при винесенні податкових повідомлень-рішень від 26.06.2025 року №1739800, від 26.06.2025 року №1739801, від 25.06.2025 року №1719002, від 25.06.2025 року №1719005, було визначено у Примітці 3 Додатку 1 до Рішень ДРМ №10/7 та №2/24, оскільки паркувальні місця №110 та №111 не відносяться до класифікації об`єктів коду 1242.

Наведені обставини спростовують доводи позивача про неправомірне застосування контролюючим органом коду 1242 до паркувальних місць, так як наведений код відповідачем не застосовувався.

Водночас, рішенням ДМР від 26.05.2021 № 10/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 12/27 про ставки та пільги зі сплати податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки на території міста», яке набуло чинності з 01.01.2022 року, встановлено ставки податку по нежитловій та житлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб, у відсотках від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування, відповідно.

Згідно Примітки 3 Додатка 1 до Рішення ДМР від 06.12.2017 року №12/27 (у редакції рішення ДМР від 26.05.2021 року №10/7) ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по іншій нежитловій нерухомості, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб та не належать до жодної з категорії, установити в розмірі 1 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного року.

Рішенням ДМР від 13.07.2022 № 2/24 «Про внесення змін до Рішення міської ради «Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки на території міста», яке набуло чинності з 01.01.2023 року, встановлені ставки податку на нерухому майно.

Згідно Примітки 3 Додатка 1 до Рішення ДМР від 06.12.2017 року №12/27 (у редакції рішення ДМР від 13.07.2022 року № 2/24) ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по нежитловій нерухомості, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб та не належить до жодної з категорій, установлена у розмірі 0,750 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року.

Рішенням ДМР від 21.06.2023 року №4/38 "Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №12/27 "Про ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельних ділянки, на території міста", яке набуло чинності з 01.01.2024 року, внесено зміни до рішення ДМР від 06.12.2017 №12/27 у частині додатка 1:

- виключено примітку 2. У зв`язку з цим примітки 3, 4, 5 вважати примітками 2, 3, 4 відповідно;

- доповнено приміткою 5.

Отже, розмір ставки податку за 2022 та 2024 роки, який використовувався контролюючим органом при винесенні податкових повідомлень-рішень від 26.06.2025 року №1739800, від 26.06.2025 року №1739801, від 25.06.2025 року №1719002, від 25.06.2025 року №1719005, було визначено у Примітці 3 Додатку 1 до рішення ДМР від 06.12.2017 року №12/27 (у редакції рішень ДМР №10/7 та №2/24) та визначено за ставкою 1,00 % за 2022 рік та 0,750% за 2024 рік.

Враховуючи те, що у наведених вище рішеннях ДМР не було визначено окремого коду та ставки податку для такого об`єкту нерухомого майна, як паркувальне місце, проте він є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд вважає правомірним застосування відповідачем ставки податку, визначеної у Примітці 3 Додатку 1 до рішення ДМР від 06.12.2017 року №12/27 (у редакції рішень ДМР №10/7 та №2/24).

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені вище норми права, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 26.06.2025 року №1739800, від 26.06.2025 року №1739801, від 25.06.2025 року №1719002, від 25.06.2025 року №1719005 є обґрунтованими та правомірними, а підстави для їх скасування відсутні.

Щодо правомірності/неправомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 26.05.2025 року №1739795, яке було прийнято (складено) відповідачем на підставі наявності у позивача на праві приватної власності об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 01; тип об`єкта: квартира; об`єкт житлової нерухомості: Так; загальна площа 91,5 кв. м., адреса: АДРЕСА_6 .

У податковому повідомлені-рішенні від 26.05.2025 року №1739795 наведено розрахунки, а саме: тип об`єкта (колонка 2) квартира; загальна площа об`єкта (колонка 5) 91,50; сумарна загальна площа нерухомості або їх часток кв.м. (колонка 7) 91,5; 142,85; пільга у вигляді зменшення бази оподаткування, кв.м/кількість місяці (колонка 8) - ; ставка податку, % (колонка 9) 1,50 з 01.01.2020 по 31.12.2020; нараховано суму податкового зобов`язання у розмірі 736,00 грн.

В той же час, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.12.2025 року, номер інформаційної довідки 454420633, ОСОБА_1 є власником нерухомого майна реєстраційний номер 01; тип об`єкта: квартира, загальною площею 99,7 кв. м., за адресою: АДРЕСА_6 , про що також зазначає і сам відповідач у відзиві.

Отже, незважаючи на те, що у власності позивача перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_6 загальною площею 99,7 кв. м. і відповідачу про це відомо, у оскаржуваному податковому повідомленні-рішення контролюючий орган помилково зазначив площу квартири 91,5 кв. м. та із зазначеної площі нарахував податок.

Окрім того, приймаючи ППР від 26.05.2025 року №1739795 відповідач не врахував Примітку 2 Додатка 1 до рішення ДМР від 06.12.2017 року №12/27, в редакції чинній станом на 2020 рік, в якій зазначено, що житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб, а саме: квартира/квартири незалежно від їх кількості з площею від 60 кв.м. до 85 кв.м. оподатковуються податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нульовою ставкою (оподатковується на загальних підставах площа, що перевищує 85 кв.м).

Також у колонці 8 - пільга у вигляді зменшення бази оподаткування, кв.м/кількість місяців ППР від 26.05.2025 року №1739795, відповідачем не зазначено такої пільги, незважаючи на те, що вона була ним застосована, з огляду на наданий розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік.

Отже, податкове зобов`язання визначене позивачу податковим повідомленням-рішення від 26.05.2025 року №1739795 з невірно зазначеної площі об`єкта нерухомого майна, без врахування усіх приписів рішення ДМР від 06.12.2017 року №12/27, зокрема щодо ставки податку, та без визначення у самому рішення пільг у вигляді зменшення бази оподаткування.

Наведені вище обставини, на думку суду, свідчать про протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.05.2025 року №1739795, що є підставою для його скасування.

Отже, з огляду на норми права, які регулюють спірні правовідносини та обставини, встановлені судом під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф»: від 26.05.2025 № 1-0403-UА0033698; від 26.05.2025 №1-0403-UА0033698; від 26.05.2025 № 1-0403-UА0033698, від 26.06.2025 № 1-0403-UА0033698, від 26.06.2025 № 1-0403-UА0068526, від 26.06.2025 № 1-0403- UА0068526, від 26.06.2025 №1-0403-UА0033698, від 25.06.2025 №1-0403-UА0068526.

В той же час, вимоги позивача про визнанням протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 26.06.2025 №1-0403-UА0033698; від 26.06.2025 № 1-0403-UА0033698; від 25.06.2025 № 1-0403-UА0033698; від 25.06.2025 №1-0403 суд вважає необґрунтованими та безпідставними, а тому вони не підлягають задоволенню.

Інші доводи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 і ч.2 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 968,96 грн.

Позов задоволено судом частково, що є підставою для розподілу судових витрат між сторонами.

З матеріалів справи встановлено, що ціна позову складає 22 024, 36 грн., задоволенню підлягають позовні вимоги на загальну суму 18169,41 грн., що складає 82,50 % ціни позову.

Отже, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 82,50 % від 968, 96 грн., що становить 799, 39 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_10 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А,) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 26.05.2025 № 1-0403-UА0033698 в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 26.05.2025 №1-0403-UА0033698 в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 26.05.2025 № 1-0403-UА0033698 в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 26.06.2025 № 1-0403-UА0033698в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 26.06.2025 № 1-0403-UА0068526 в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 26.06.2025 № 1-0403- UА0068526 в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 26.06.2025 №1-0403-UА0033698 в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 25.06.2025 №1-0403-UА0068526 в повному обсязі.

В іншій частині позовних вимог,- відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 799 (сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 39 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса