Справа № 620/15349/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 січня 2026 року

м. Київ

справа № 620/15349/24

адміністративне провадження № К/990/51285/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - УДМС у Чернігівській області) звернулось до адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 76067863 від 17.09.2024 про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.12.2024, адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Тарасенко Дар`я Юріївна, задоволено. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 року скасовано, а провадження у справі № 620/15349/24 закрито.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, УУДМС в Чернігівській області звернулося через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду (далі - Суд) з касаційною скаргою.

Ухвалою Суду від 04.11.2025 подана касаційна скарга залишена без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

На виконання вищезазначеної ухвали Суду 12.11.2025 УДМС у Чернігівській області через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 620/15349/24.

Ухвалою Суду від 02.12.2025 касаційну скаргу УДМС в Чернігівській області повернуто скаржнику, оскільки скаржником не виконано в повному обсязі вимоги ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху в частині обґрунтувань підстав касаційного оскарження на підставі частини другої статті 332 КАС України.

09.12.2025 до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга УДМС в Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025 у справі №620/15349/24.

До повторної касаційної скарги УДМС в Чернігівській області додано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку з тих мотивів, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Касатор просив врахувати, що при первинному зверненні до Верховного Суду з касаційною скаргою УДМС в Чернігівській області було дотримано процесуальні строки касаційного оскарження, а причиною пропуску строку стала необхідність повторного звернення з касаційною скаргою з урахуванням висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 02.12.2025.

Ухвалою Суду від 22.12.2025 визнано не поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та касаційну скаргу УДМС в Чернігівській області залишено без руху. Надано касатору строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме надати клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Визнаючи неповажними наведені касатором у вказаній заяві причини пропуску строку звернення до касаційного суду, Суд виходив з того, що право на повторне звернення із касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним й окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Суд зазначив, що повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження, а та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього. За оцінкою Суду зазначену скаржником причину пропуску строку не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка подає клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Враховуючи, що будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано, то Суд на цій підставі дійшов висновку про те, наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, відповідно до якої касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Залишаючи без руху повторну касаційну скаргу УДМС в Чернігівській області, Суд з урахуванням процитованих приписів частини третьої статті 332 КАС України установив скаржнику строк для усунення її недоліків шляхом надання Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Одночасно, скаржнику роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині виконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті касаційної скарги буде відмовлено.

Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (ухвала суду про залишення касаційної скарги без руху від 22.12.2025) доставлена в Електронний кабінет Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області 22.12.2025 о 23 год 20 хв, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

На виконання ухвали Суду від 22.12.2025 УДМС в Чернігівській області 30.12.2025 подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2025 у справі № 620/15349/24, в обґрунтування якого скаржник, посилаючись на норми частини восьмої статті 169 КАС України, знову наголошував на тому, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а вперше подана касаційна скарга на вказану постанову суду апеляційної інстанції була надіслана вчасно та у межах строку, встановленого процесуальним законом. Отже, подання у розумний строк без надмірного зволікання касаційної скарги, приведеної у відповідність до вимог процесуального закону, за умови вчасного подання первинної касаційної скарги, на переконання касатора, є обставиною, яка свідчить про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Вирішуючи клопотання УДМС в Чернігівській області в частині поновлення строків на касаційне оскарження, Суд виходить із такого.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тобто особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Приписи пункту 4 частини першої статті 333 КАС України є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті касаційного провадження.

Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на касаційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Колегія суддів зазначає, що поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін.

При поданні вдруге поданої касаційної скарги скаржник на обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначив, що вперше звернення із касаційну скаргу до суду касаційної інстанції відбулось у межах строку встановленим законом.

Як вбачається зі змісту клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, поданого на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, скаржник наводить обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, які за своїм змістом є ідентичними тим, що вже були викладені ним у касаційній скарзі. Враховуючи, що за наслідками розгляду вказаної скарги судом уже було постановлено ухвалу про залишення її без руху через пропуск встановленого законом строку, а наведені скаржником аргументи вже були предметом оцінки Суду та визнані ним неповажними, водночас подане скаржником клопотання фактично дублює раніше надані пояснення без наведення будь-яких інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

У цьому взаємозв`язку Суд повторює, що сам по собі факт повернення касаційної скарги не свідчить про наявність дійсно істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення процесуальних дій, які не залежать від волевиявлення особи. При вирішенні питання про поважність наведених позивачем причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої касаційної скарги.

Суд враховує, що скаржнику було забезпечено практичну можливість усунути недоліки вперше поданої касаційної скарги шляхом залишення її без руху із указанням таких недоліків та встановленням строку та способу їх усунення, однак касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала через невиконання в повному обсязі означеної ухвали Суду.

Суд, не заперечуючи права учасників справи на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини другої статті 332 КАС України у системному зв`язку із частиною восьмою статті 169 КАС України, з положень яких витікає, що скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Суд звертає увагу касатора, що та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку. При цьому, такі дії залежали виключно від скаржника.

Слід зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

При цьому поновлення строку не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від встановлених обставин, доводів і доказів сторін. У разі подання скаржником клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.

Суд підкреслює, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, зазначені скаржником в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження доводи не свідчать про наявність об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному оскарженню судового рішення у цій справі та не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути визнані судом поважною причиною пропуску строку, встановленого КАС України .

Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 22.12.2025 в частині подання клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку не усунуто.

Враховуючи положення частин першої та другої статті 329 КАС України, не надання скаржником доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання поважними причини пропуску скаржником строку на касаційне оскарження.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду клопотання скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 620/15349/24.

Відмовити у задоволенні клопотання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 620/15349/24.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М. Соколов