Справа № 160/37546/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 січня 2026 рокуСправа № 160/37546/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКУРІТТО» про надання дозволу на погашення податкового боргу,-

УСТАНОВИВ:

31 грудня 2025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКУРІТТО», у якій просить:

надати дозвіл на погашення податкового боргу у сумі 185 778,71 за рахунок коштів отриманих від продажу майна Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНКУРІТТО» (), що перебуває у податковій заставі.

Ухвалою суду від 09.01.2026 року позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКУРІТТО» про надання дозволу на погашення податкового боргу, залишено без руху.

Запропоновано позивачу усунути недоліки позову протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позову без руху шляхом надання суду:

оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн, сплаченого на реквізити: отримувач коштів - ГУК у Дн-кiй обл/Чечел.р/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), , рахунок отримувача - UA4004632, МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 року була отримана позивачем, що підтверджується матеріалами справи.

13.01.2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». В тексті заяви позивач вказує свої доводи щодо звільнення позивача від сплати судового збору.

Слід вказати про те, що позови про надання дозволу на погашення суми податкового боргу є позовами немайнового характеру.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.12.2022 року по справі №280/10087/21.

Так, відповідно до частини першої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу», який набрав чинності 25 листопада 2022 року, частину першу статті 5 Закону №3674-VI, доповнено пунктом 27 такого змісту: «центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи - в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі є надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу або його частини за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, що не є тотожним стягненню податкового боргу, а тому у розумінні п.27 ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI позивач не звільнений від сплати судового збору.

Суд зауважує, що п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI законодавцем сформульовано чітко та однозначно, тобто у спосіб, що не викликає множинності його розуміння та не потребує додаткового тлумачення. При цьому, пункт 27 частини першої статті 5 Закону №3674-VI містить вказівку на звільнення податкового органу від сплати судового збору лише за подання позову про стягнення сум податкового боргу, а не будь-яких інших позовних заяв, які прямо чи опосередковано пов`язані зі стягненням сум узгоджених грошових зобов`язань платників податків. Розширювальне тлумачення цієї норми призвело б до звільнення державних органів від сплати судового збору без належної правової підстави, що по суті означало б порушення судом принципу рівності сторін шляхом надання незаконної переваги суб`єкту владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2025 року у справі №320/9860/23. В іншому контексті, однак з тотожним розрізненням позовів відповідної категорії цей же правовий висновок застосував і Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.08.2025 року у справі №160/7428/25.

Отже, позивач не звільнений від сплати судового збору за подання цього позову.

Доводи позивача в цій частині є безпідставними, а наведені приклади судової практики застарілими. Також очевидним є невходження обсягу категорії «погашення податкового боргу» в категорію «стягнення податкового боргу» - йдеться про різні юридичні процедури.

Серед положень ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI неодноразово здійснено врегулювання, за яким законодавець звільняє певних позивачів від сплати судового збору з використанням ширших понять, що є відповідним заходом юридичної техніки (наприклад, вживання категорій «у справах, пов`язаних з»). Іншими словами, законодавець за наявності відповідної волі неодноразово звільняє від сплати судового збору не лише позови конкретної категорії, а певну групу предметів позову, формулюючи норму права відповідним чином. В спірному випадку відповідні обставини відсутні - законодавець не вказував про звільнення від сплати судового збору «у справах, пов`язаних зі стягненням податкового боргу», а також окремо не згадував звільнення від сплати судового збору за подання позовів про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам, встановленим ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

А отже, враховуючи наведене вище, недолік позовної заяви у вигляді несплати судового збору, вказаний в ухвалі суду від 09.01.2026 року, позивачем не усунуто.

Щодо твердження про те, що відповідно до внесених змін податковий орган звільняється від сплати судового збору у питаннях, пов`язаних зі стягненням сум узгоджених грошових зобов`язань платників податків, слід зауважити, що у п. 27 статті 5 Закону №3674-VI йдеться виключно про звільнення від сплати судового збору «в частині стягнення сум податкового боргу». Жодних слів про те, що йдеться про «питаннях, пов`язаних зі стягненням сум узгоджених грошових зобов`язань» норма права не містить.

Посилання на пояснювальну записку в даному випадку є недоречним, оскільки вона складається до законопроекту на етапі його внесення до парламенту та може не узгоджуватися з остаточною редакцією норми права.

У цьому випадку йдеться про невиправдано розширене тлумачення, коли «стягнення сум податкового боргу» розтлумачено як «усі питання, пов`язані зі стягненням сум узгоджених грошових зобов`язань», що порушує принцип законності згідно ст. 19 Конституції України.

Податковий орган не навів жодного спростування висновку суду про те, що ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI неодноразово здійснено врегулювання, за яким законодавець звільняє певних позивачів від сплати судового збору з використанням ширших понять, що є відповідним заходом юридичної техніки (наприклад, вживання категорій «у справах, пов`язаних з»). Іншими словами, законодавець за наявності відповідної волі неодноразово звільняє від сплати судового збору не лише позови конкретної категорії, а певну групу предметів позову, формулюючи норму права відповідним чином.

У спірному випадку відповідні обставини відсутні - законодавець не вказував про звільнення від сплати судового збору «у справах, пов`язаних зі стягненням податкового боргу», а також окремо не згадував звільнення від сплати судового збору за подання позовів про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Також попри посилання суду на судову практику Верховного Суду від 21.08.2025 року у справі №160/7428/25 та від 17.04.2025 року у справі №320/9860/23 позивач навів більш застарілу судову практику.

Суд окремо звертає увагу: найбільш актуальним є приклад судової практики від 21.08.2025 року у справі №160/7428/25, який посилається на правовий висновок від 17.04.2025 року у справі №320/9860/23, чим підтверджує його актуальність.

Суд повторює, що п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI законодавцем сформульовано чітко та однозначно, тобто у спосіб, що не викликає множинності його розуміння та не потребує додаткового тлумачення. При цьому, пункт 27 частини першої статті 5 Закону №3674-VI містить вказівку на звільнення податкового органу від сплати судового збору лише за подання позову про стягнення сум податкового боргу, а не будь-яких інших позовних заяв, які прямо чи опосередковано пов`язані зі стягненням сум узгоджених грошових зобов`язань платників податків. Розширювальне тлумачення цієї норми призвело б до звільнення державних органів від сплати судового збору без належної правової підстави, що по суті означало б порушення судом принципу рівності сторін шляхом надання незаконної переваги суб`єкту владних повноважень.

Також суд звертає увагу на те, що саме таке правозастосування здійснюється Третім апеляційним адміністративним судом (ухвала від 28.11.2025 року у справі №160/31001/25).

Окрім цього, позивач так і не скористався правом заявити клопотання про звільнення від сплати судового збору, його відстрочення або розстрочення.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути позивачу, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись ст. ст. 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНКУРІТТО» про надання дозволу на погашення податкового боргу - повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Позивач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658, 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНКУРІТТО» (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 38, ).

Ухвала може бути оскаржена та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Ухвала суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Ільков