Справа № 120/11858/25
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/11858/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

19 січня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Моніча Б.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року (ухвалена в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури про визнання протиправним та скасування рішення.

У поданій заяві заявник просила забезпечити позов шляхом зупинення дії індивідуального акта - рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025 та зобов`язання відповідача подати інформацію про зупинення рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025 до Єдиного реєстру адвокатів України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року задоволено заяву частково.

Забезпечено адміністративний позов шляхом зупинення дії рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025, яким до адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 314, видане Вінницькою обласною КДКА 25.01.1999) застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на 3 місяці, - до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або призвести до неможливості виконання рішення суду.

Так, відповідно до вимог статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 4статті 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) (виключено); 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів ч. 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З аналізу наведених норм слідує, що законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав.

Для задоволення судом поданої заявником заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Тобто необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року надано роз`яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 року у справі № 826/5233/18 (адміністративне провадження №К/9901/59189/18).

З поданих позивачем матеріалів встановлено, що рішенням Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на три місяці. Зазначене рішення є предметом оскарження в цій справі, відповідно до викладених позивачем в позовній заяві вимог.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову в контексті окресленого ( вищезазначеного ) предмету спору, суд вказує таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст.6 КАС України, є принцип верховенства права. Відповідно до ст.3 Конституції України та ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З наведеного та виходячи з предмету спору слідує, що наслідком не вжитих судом заходів забезпечення позову є можливі порушенням трудових, майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, в той час, як метою забезпечення позову є уникнення можливих порушень в майбутньому, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд зауважує, що за своєю правовою природою забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів позивача. Із системного аналізу вище окреслених положень ст.150 КАС України вбачається, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів позивача до ухвалення рішення в справі.

Враховуючи вищевикладене, з метою тимчасового зупинення настання негативних наслідків для позивача до перевірки правомірності вчинених відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відповідних дій та прийнятого рішення, що є предметом оскарження, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025 про притягнення адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 314, видане Вінницькою обласною КДКА 25.01.1999) до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на три місяці.

При цьому суд зауважує, що якщо предметом позову є вимога про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, метою вирішення спору по суті є остаточне вирішення питання про те, чи прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії з дотриманням ч. 2 ст. 2 КАС України, чи порушуються оскаржуваним актом індивідуальної дії права позивача, та чи підлягає скасуванню акт індивідуальної дії, якщо він є протиправним та порушує права позивача.

Отже, вирішенням спору по суті у разі задоволення позову є констатація судом такого акта протиправним та остаточне «анулювання» з моменту його прийняття та на майбутнє його владно-управлінських функцій щодо позивача.

При цьому суд наголошує, що передбачений п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України захід забезпечення позову у вигляді зупинення дії індивідуального акта має схожі, водночас не тотожні з вирішенням спору по суті ознаки, а саме дія владно-управлінської функції оскаржуваного акта індивідуальної дії відносно позивача на певний час (протягом дії заходів забезпечення позову) призупиняється. При цьому, суд, за виключенням випадків очевидної протиправності, утримується від висновків щодо законності оскаржуваного акта. У разі відмови в задоволенні позову дія владно-управлінської функції оскаржуваного рішення відновлюється та до позивача продовжують застосовуватись наслідки, передбачені таким актом при його ухваленні.

Отже, хоча наслідки ухвалення рішення по суті і наслідки вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного індивідуального акта є певною мірою схожими і полягають у не розповсюдженні дії та наслідків оскаржуваного рішення на позивача, вони, при цьому, не є тотожними і саме по собі вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного рішення, у жодному разі не призводять до вирішення спору по суті, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений положеннями чинного процесуального законодавства, в ухвалі про забезпечення позову не констатується та не встановлюється факт протиправності оскаржуваного рішення, і, головне, дія заходів забезпечення позову обмежена у часі і жодним чином не є остаточною.

Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується за наявності об`єктивних обставин, котрі дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При цьому, відповідний процесуальний документ лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для заявника, до перевірки правомірності вчинених відповідачем як суб`єктом владних повноважень відповідних дій, - до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

При цьому суд враховує, що позивач звернулась до суду з позовом про оскарження рішення Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на три місяці.

Як зазначає позивач, станом на час звернення до суду з позовом вона не отримала від відповідача повного тексту оскаржуваного рішення, відтак їй не відомі мотиви його прийняття, а в надісланій їй копії рішення ( вступна та резолютивна частина ) вказано, що повний текст рішення буде виготовлено протягом 10-15 робочих днів з дня прийняття рішення.

Також, як зазначає позивач, відповідно до ч. 7 ст. 52 Закону України " Про адвокатуру та адвокатську діяльність", рішення Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржене до суду протягом 30 днів з дня його прийняття, про що також вказано в самому рішенні.

Проте, право на заняття адвокатською діяльністю позивача вже зупинено з 24.07.2025 по 24.10.2025 на підставі оскаржуваного рішення, про що внесено інформацію в Єдиний реєстр адвокатів України.

Судом встановлено, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову на сайті Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури відсутнє рішення від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025, в той же час в Єдиному реєстрі адвокатів України щодо позивачки наявна інформація, що право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно з п.3 ч.1 ст.31 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 24.07.2025 по 24.10.2025 на підставі рішення ВКДКА №VII-005/2025 від 24.07.2025р.

Таким чином, розглянувши подану заяву, суд зауважує, що, виходячи з конкретних обставин цієї справи, ненадання тимчасового захисту може призвести до настання негативних наслідків для позивача, які будуть незворотними та фактично нівелюють саму суть звернення до суду з цим позовом у випадку прийняття рішення на користь позивача.

Визначальним у тенденції розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі, судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

У Рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейським судом з прав людини зазначено, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008року) Європейським Судом з прав людини вказано, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову та наявності законодавчо передбачених підстав, закріплених в п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, та фактичних обставин для її задоволення шляхом зупинення дії рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025, яким до адвоката Човганюк А.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 314, видане Вінницькою обласною КДКА 25.01.1999) застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на 3 місяці, - до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.

Стосовно співмірності вжитого судом заходу забезпечення необхідно вказати, що забезпечення адміністративного позову у зазначений спосіб не змінює обсяг прав та обов`язків сторін у спорі та зацікавлених осіб. Застосування заходів забезпечення позову у даній справі матиме наслідком лише відтермінування виконання оскаржуваного рішення, якщо за результатом розгляду справи по суті суд відмовить у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відтак, вжитий захід забезпечення позову, на переконання суду, є обґрунтованим та співмірним з предметом спору.

Водночас, застосовуючи заходи забезпечення позову судом не розглядається питання правомірності рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025 про притягнення адвоката ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 314, видане Вінницькою обласною КДКА 25.01.1999) до дисциплінарної відповідальності.

Оцінка правомірності оскаржуваного позивачем рішення, виходячи з критеріїв, встановлених в ч. 2 ст. 2 КАС України, та наведених позивачем обставин та доводів, має бути надана судом в рішенні за наслідком розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не при вирішенні питання про забезпечення позову.

Таким чином, посилання заявника на очевидність ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, як на підставу для забезпечення позову, є необгрутованим.

В даному випадку судом встановлюється саме існування спору між сторонами та обрано адекватні заходи забезпечення позову, виходячи з наявності підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, і такі заходи будуть діяти до набрання законної сили судовим рішенням в цій справі.

Щодо забезпечення позову у спосіб зобов`язання відповідача подати інформацію про зупинення рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.07.2025р. № VІІ-005/2025 до Єдиного реєстру адвокатів України, то суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині, оскільки подання відповідної інформації до Єдиного реєстру адвокатів України фактично є способом виконання ухвали суду про забезпечення позову.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність часткового задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Моніч Б.С. Біла Л.М.