Справа № 280/9536/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Справа № 280/9536/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним рішення відповідача 1 про відмову у призначені пенсії № 65 від 20.11.2024;

2) визнати протиправним рішення відповідача 2 про відмову у призначені пенсії № 65 від 13.02.2025;

3) зобов`язати відповідача 2 зарахувати до страхового стажу роботи позивача період його роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992, а також період здійснення ним підприємницької діяльності з 13.11.1996 по 15.05.2001;

4) зобов`язати відповідача 2 призначити та виплачувати з 09 грудня 1964 року позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Александровим О.О., який діє на підставі ордеру серії АР №1273465 від 30.10.2025..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.11.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком та додав документи для підтвердження стажу роботи. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду Україні у Волинській області № 65 від 20.11.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, проте не повідомлено про підстави такої відмови, усно поінформовано про незарахування періоду роботи позивача з 11.06.1992 по 11.12.1992 та періоду здійснення підприємницької діяльності. Також 06.02.2025 ОСОБА_1 вдруге звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 65 від 13.02.2025 також було відмовлено в призначення пенсії. Позивач зауважує, що відповідачем протиправно не були зараховані періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки, навчання та періоди провадження підприємницької діяльності. Вказує, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Документи на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивач не має можливості надати у зв`язку із їх перебуванням за місцем зареєстрованої адреси проживання позивача на тимчасово окупованій території (м.Мелітополь Запорізької області). Вважає, що рішення відповідачів прийняті без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

18.11.2025 до суду надійшли пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в яких зазначено, що період роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 року не зарахований до страхового стажу, оскільки дата наказу про прийняття дописана, що не відповідає вимогам Інструкції №58. Інших документів, які підтверджують роботу за цей період, не було надано, а також не доведено неможливість надати зазначені документи. Крім того, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності зараховується до стажу для визначення права на призначення пенсії за віком за довідкою про реєстрацію як фізична особа підприємець, лише за умови підтвердження , що діяльність здійснювалась із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку. При розгляді заяви та доданих документів до загального стажу не враховано період ведення підприємницької діяльності з 13.11.1996 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків (частково період ведення підприємницької діяльності зараховано з 01.12.1999 згідно РЗО ДРЗДСС). Водночас матеріали стосовно сплати фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 23.12.1998 по 31.12.2003 знаходяться на території м. Мелітополь Запорізької області, відтак, враховуючи тимчасову окупацію вказаної території, надати інформацію та підтверджуючі документи про сплату внесків за вказаний період немає можливості. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

20.11.2025 судом отримано відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, відповідно до якого відповідач вважає, що обов`язок в наданні достатнього пакету документів законодавець поклав на позивача, а орган Пенсійного фонду не наділений повноваженнями у підтвердженні стажу та відповідних статусів, а лише у відповідності до пункту 4.2 Порядку № 22-1 досліджує, аналізує та перевіряє вже надані документи, виявляє їх неточності та розбіжності. Тобто, для призначення пенсії позивач має належним чином підтвердити свій страховий стаж, проте до заяви про призначення пенсії позивачем не надано належних доказів на підтвердження спірних періодів роботи, зокрема первині документи про прийом та звільнення з роботи у спірні періоди. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

28.11.2025 на адресу суду надійшов відзив позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому відповідач зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 відповідно до трудової книжки від 11.08.1986, оскільки дата наказу про прийняття дописана; період ведення підприємницької діяльності з 13.11.1996 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків. Квитанції про сплату внесків не можливо врахувати, оскільки в них не зазначено вид платежу, не повністю зазначено ім`я, по батькові та наявне виправлення прізвища. Період ведення підприємницької діяльності позивач частково зараховано з 01.12.1999 відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Позивачу повідомлялося, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію, періоду ведення підприємницької діяльності з 13.11.1996 по 31.12.2003 документи, передбачені п.4 Порядку №637, проте будь які документи відсутні в матеріалах електронної пенсійної справи. Зазначає про відсутність протиправності в діях Головного управління, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03.11.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з цим позовом; відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області; задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів; витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області: рішення про відмову у призначенні пенсії № 65 від 20.11.2024, розрахунок врахованого до страхового стажу періодів роботи, навчання, підприємницької діяльності ОСОБА_1 , в тому числі пільговий стаж роботи, враховані помісячні розміри заробітних плат, застосовані коефіцієнти, тощо; матеріали заяви ОСОБА_1 з доданими до неї документами, за наслідком розгляду яких було прийнято рішення від 20.11.2024; докази повідомлення ОСОБА_1 про прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії; витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області: рішення про відмову у призначені пенсії № 65 від 13.02.2025, розрахунок врахованого до страхового стажу періодів роботи, навчання, підприємницької діяльності ОСОБА_1 , в тому числі пільговий стаж роботи, враховані помісячні розміри заробітних плат, застосовані коефіцієнти, тощо; матеріали заяви ОСОБА_1 з доданими до неї документами, за наслідком розгляду яких було прийнято рішення від 13.02.2025; докази повідомлення ОСОБА_1 про прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії; витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області: всю наявну інформацію та всі наявні документи на підтвердження здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності в періоди з 13.11.1996 по 15.05.2001, в тому числі, але не обмежуючись, подані звіти, документи про сплату обов`язкових внесків до Пенсійного фонду України, Державного бюджету, Державних фондів, інших обов`язкових платежів; матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 01.12.2025 задоволено клопотання представника відповідача, поновлено та прийнято до розгляду відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

15.11.2024 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №65 від 20.11.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу для призначення пенсії. Зазначено, що відповідно до частини першої статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року. Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядку №637, страховий стаж складає 29 років 10 місяців 03 дні. До страхового стажу не враховано період роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 (дописана дата наказу на прийняття на роботу).

06.02.2025 позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №65 від 13.02.2025 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що страховий стаж становить 29 років 11 місяців 2 дні. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 відповідно до трудової книжки від 11.08.1986, оскільки дата наказу про прийняття дописана; період ведення підприємницької діяльності з 13.11.1996 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків (частково період ведення підприємницької діяльності зараховано з 01.12.1999 згідно з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). Квитанції про сплату внесків не прийняті до уваги, оскільки в квитанціях не зазначено вид платежу, не повністю зазначено ім`я, по батькові та наявне виправлення прізвища. Для зарахування до страхового стажу: періоду роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію; періоду ведення підприємницької діяльності з 13.11.1996 по 31.12.2003 необхідно надати документи передбачені пунктом 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи.

Не погодившись з рішеннями відповідачів про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Як встановлено судом, позивач двічі звертався до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком та отримав рішення про відмову у такому призначенні Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №65 від 20.11.2024 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №65 від 13.02.2025 з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №65 від 20.11.2024 судом встановлено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період його роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992, оскільки дата наказу на прийняття на роботу дописана. Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №65 від 13.02.2025 слідує, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період його роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 з тих же підстав, а також період ведення підприємницької діяльності з 13.11.1996 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків (частково період ведення підприємницької діяльності зараховано з 01.12.1999 згідно з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Суд зазначає, що на момент внесення спірного запису до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (далі Інструкція № 162), відповідно до пункту 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з пунктом 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження)

За пунктом 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).

Під час дослідження трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 11.08.1986, зокрема її сторінок 8-11, судом встановлено, що позивач 11.06.1992 був прийнятий на посаду водія автомашини Науково-виробничого об`єднання «Інтерконтакт» (наказ №20 п.2 від 11.06.1992) та 11.12.1992 звільнений за власним бажанням (наказ №53 п.1 від 11.12.1992). При цьому дійсно запис дати наказу про прийняття на роботу дописаний, проте такий запис виконаний достатньою мірою розбірливо для однозначного розуміння змісту написаного та виключення інших варіантів розуміння. Позивач не може і не повинен нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки відповідні записи у трудову книжку вносилися відповідальним працівником підприємства, де працював позивач (НВО «Інтерконтакт»).

Суд зауважує, що виявлений відповідачами недолік заповнення трудової книжки в частині запису дати прийняття на роботу не може впливати на можливість зарахування спірного періоду позивача до страхового стажу, оскільки є проявом надмірного формалізму. Відповідачем не заперечується належність трудової книжки позивачу, достовірність записів в трудовій книжці сумнівів також не викликають.

Здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, тому відповідальність за неналежне оформлення трудової книжки не може бути покладена на позивача та призводити до позбавлення його права на врахування періодів роботи, який враховується для призначення пенсії.

У розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Відтак, суд підсумовує, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, у зв`язку з чим спірний період роботи позивача був протиправно не зарахований до його страхового стажу.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п.74 рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року «MALTZAN and Others v. Germany»). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Відтак статтю 1 зазначеного Протоколу №1 слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Таким чином, під час офіційного працевлаштування, маючи відповідні записи у трудовій книжці, позивач мав правомірні очікування, що набувши достатнього пенсійного віку та необхідного страхового стажу, йому буде призначено пенсію за віком.

Суд наголошує, що реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності - роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків. Також у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.

Проте відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про дії спрямовані на проведення перевірки відповідності змісту трудової книжки, а саме первинним документам, які підтверджують характер виконуваної роботи, підприємства, на якому працював позивач, для призначення пенсії.

Отже, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірних періодів було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

Враховуючи, що відповідач протиправно не зарахував позивачу до стажу період роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 відповідно до трудової книжки, оскаржувані рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №65 від 20.11.2024 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №65 від 13.02.2025 суд вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду підприємницької діяльності з 13.11.1996 по 31.12.2003 суд зауважує наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 2.7 Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Згідно із підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 21-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом третім підпункту 2 пункту 2.1 розділу 2 Порядку № 22-1 закріплено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Тобто законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а та від 06.08.2024 у справі № 580/7175/21.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-VI (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, пунктом 4 Порядку №637 передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути наступні документи, а саме: свідоцтва про сплату єдиного податку; спеціального торгового патенту; документів про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Тобто, особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), та/або сплату страхових внесків.

Згідно пункту 3 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 суб`єкти підприємницької діяльності - фізичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Враховуючи зазначене, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності зараховується до стажу для визначення права на призначення пенсії за віком за довідкою про реєстрацію як фізичної особи-підприємця лише за умови підтвердження, що діяльність здійснювалась із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №65 від 13.02.2025 слідує, що до страхового стажу позивача не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 13.11.1996 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків (частково період ведення підприємницької діяльності зараховано з 01.12.1999 згідно з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування), у зв`язку з чим необхідно надати документи, передбачені пунктом 4 Порядку №637. При цьому квитанції про сплату внесків не прийняті до уваги, оскільки в них не зазначено вид платежу, не повністю зазначено ім`я, по батькові та наявне виправлення прізвища.

На підтвердження ведення підприємницької діяльності у спірний період позивачем до пенсійного органу надавались свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи №004188, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ №205784 від 08.11.2012, а також квитанції про сплату коштів на адресу Пенсійного фонду.

Так, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи №004188, виданого 30.04.1999 Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області, 13.11.1996 до Державного реєстру фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів внесений ОСОБА_1 як суб`єкт підприємницької діяльності.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ №205784 від 08.11.2012, витягом на запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також відповіді №2249746 від 19.01.2026 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що 30.04.1999 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зареєстровано у вказаному реєстрі (запис №1019695 від 08.11.2012), 06.02.2013 внесено запис про припинення підприємницької діяльності (запис №3019695).

Крім того, до пенсійного органу позивачем було надано: квитанцію Мелітопольського відділення Укрсоцбанку від 29.03.2000 про сплату на рахунок Пенсійного фонду суми 51,40 грн (вид платежу: 1999 рік з 09.06); квитанцію Ощадбанку №63 від 28.01.2000 про сплату на рахунок Пенсійного фонду суми 35 грн (вид платежу: 32%, недоїмка минулих років: 1999, дата: 28.01.2000); квитанцію Ощадбанку №22 від 28.08.2000 про сплату на рахунок Пенсійного фонду України суми 88,70 грн (вид платежу: тариф 32%) за період І-ІІ кв. 2000 р., пеня 3,55 грн; квитанцію Мелітопольського відділення Укрсоцбанку від 16.01.2001 про сплату на рахунок Пенсійного фонду України суми 13,33 грн за період III-ІV кв. 2000 р.

При цьому суд не враховує долучені до позовної заяви копії платіжного повідомлення серії ВР №112053 по прибутковому податку з громадян на 1999 рік, платіжного повідомлення серії ВР №088955 по прибутковому податку з громадян на 2000 рік із розрахунками податку, а також квитанцій АТ «Ощадбанк» від 25.01.2013, оскільки матеріалами справи не підтверджується їх надання до пенсійного органу та, відповідно, перебування таких документів на розгляду у відповідачів.

Дослідивши надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії докази на підтвердження ведення позивачем підприємницької діяльності у період з 13.11.1996 по 31.12.2003, суд зазначає, що такі є підтвердженням здійснення позивачем підприємницької діяльності, проте такі документи не підтверджують факт сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.

Суд зауважує, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати нею відповідних внесків не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до її страхового стажу періоду підприємницької діяльності та не є належними доказами в підтвердження сплати страхових внесків. При цьому суд погоджується з позицією пенсійного органу щодо неможливості врахування квитанцій про сплату внесків, оскільки в них не зазначено вид платежу, відтак не вдається за можливе встановити призначення переказу відповідних сум, що перераховані на рахунок Пенсійного фонду України кошти є сумами страхових внесків.

Суд враховує, що матеріали стосовно сплати фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 23.12.1998 по 31.12.2003 знаходяться у м. Мелітополь Запорізької області, який наразі є тимчасово окупованою територією України, що позбавляє як позивача, так і пенсійний орган зробити запит для надання додаткових документів. Разом з тим, зважаючи на визначений законодавством перелік документів на підтвердження сплати страхових внесків за період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування, надані позивачем документи для призначення пенсії не є належними і достатніми доказами. Водночас зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду ведення підприємницької діяльності позивача за відсутності належних доказів сплати страхових внесків є безпідставним.

Таким чином, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду ведення позивачем підприємницької діяльності.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує наступне.

За змістом частини четвертої статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст такого рішення.

Суд враховує, що обчислення стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок страхового стажу особи та визначати його достатність для призначення пенсії.

У постанові від 26.09.2023 у справі № 420/5833/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

Тобто, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

За приписами частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме зобов`язати пенсійний орган зарахувати до страхового стажу спірний період роботи позивача відповідно до його трудової книжки, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

При цьому відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Волинській області та ГУ ПФУ в Чернігівській області, рішенням яких позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Тож, дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про зарахування стажу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії. Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22 та 24.05.2024 №460/17257/23

Щодо позовних вимог в частині виплачувати позивачу пенсію за віком суд зазначає, що у спірних правовідносинах повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ у Волинській області та ГУ ПФУ в Чернігівській області, проте обов`язок нарахування та виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Тобто, нарахування та виплата пенсії повинна проводитись Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області після отримання рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання виплачувати позивачу пенсію є передчасними, оскільки пенсійний орган ще не ухвалював рішення про призначення пенсії, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про передчасність висновку пенсійного органу про відмову в призначенні позивачу пенсії та незарахуванні періоду роботи, тому позовні вимоги є підлягають частковому задоволенню.

VII. Розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Квитанцією від 29.10.2025 № 2.376585133.1 підтверджується сплата позивачем судового збору. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №65 від 20.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №65 від 13.02.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 11.06.1992 по 11.12.1992 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 11.08.1986, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, місцезнаходження: Київський Майдан, буд.6, м. Луцьк, 43027; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, місцезнаходження: вул. П`ятницька, буд.83-А, м.Чернігів, 14005; .

Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: пр.Соборний, буд.158-Б, м.Запоріжжя, 69057; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19.01.2026.

Суддя К.В.Мінаєва