Справа № 420/31600/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, оформлену у вигляді листа від 22.08.2025 року №598/9/20052 у перегляді довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7;

зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України повторно розглянути скаргу від 04.07.2025 року ОСОБА_1 щодо перегляду довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7 з прийняттям постанови відповідно до п.п. 2.3.3 - 2.3.5 гл. 2 розд. І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.06.2025 проведено його медичний огляд Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідками якого складено довідку №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року, відповідно до якої він солдат (запасу) придатний до військової служби.

Водночас, при прийнятті рішення Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 не було повністю враховано медичних висновків, складених попередньо (відповідні документи надавалися під час огляду), за відсутності повного дослідження його стану здоров`я, не встановлено усіх симптомів захворювання, на які він страждає, невірно визначено стан розладу функцій організму, без врахування Розкладу хвороб, у зв`язку з чим порушено передбачену чинним законодавством процедуру прийняття такого рішення.

В подальшому позивач оскаржив постанову Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка оформлена довідкою №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року до ЦВЛК як регіональної.

Відповідачем за результатами розгляду вищевказаної скарги прийнято рішення від 01.05.2025 № 18845/43761043/2, яким залишено скаргу без задоволення, а Рішення № 12755180/43761043 без змін.

Як стверджує позивач, відповідь, оформлена листом ЦВЛК ЗСУ №598/9/20052 від 22.08.2025 року не містить жодної оцінки відповідних спеціалістів ЦВЛК, які мають дискреційні повноваження, щодо спростування або не спростування наданих позивачем документів щодо перегляду довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року.

Окрім того, вказана відповідь надана з порушенням строку розгляду (скарга вручена адресату 07.07.2025 року, відповідь на скаргу від 22.08.2025 року), передбаченого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

На переконання позивача, відмова, оформлена у вигляді листа-відповіді на звернення Центральної ВЛК ЗСУ від 22.08.2025 року №598/9/20052 про його придатність до військової служби є протиправною, а відсутність належним чином оформленої постанови ЦВЛК про перегляд постанови ВЛК свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за Законом. При цьому, саме постанова ЦВЛК є актом індивідуальної дії, який в подальшому заявник може оскаржити у відповідності до п.2.3.5 Положення 402 та є підставою для перегляду її в судовому порядку

Ухвалою суду від 22.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

До суду від представника відповідача Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, в задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача у відзиві вказує, що звернення позивача адресоване Центральній військово-лікарській комісії Збройних Сил України відповідає терміну скарга ст. 3 Закону України Про звернення громадян, оскільки позивач звернувся в письмовій формі до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, яка є органом військового управління згідно підп. 2.3.1 п. 2.3 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 (далі - Положення № 402)

Положенням № 402, не передбачено обов`язку Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України переглядати постанови підпорядкованих військово-лікарських комісій на підставі необґрунтованих звернень (заяв, скарг), які не містять обґрунтованих, належних доказів про порушення військово-лікарської експертизи, а саме: прийняття постанов підпорядкованими військово-лікарськими комісіями з порушенням Положення № 402, не врахуванням військово-лікарськими комісіями захворювань, травм осіб які оглядаються, прийняття підпорядкованими військово-лікарськими комісіями постанов в формулюваннях, що не відповідають діагнозам. Звертає увагу, що згідно вищезазначеної правової норми перегляд постанов ВЛК є правом Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України. Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України розглядає скаргу про перегляд постанови ВЛК та приймає рішення про наявність обґрунтованих підстав для перегляду постанови військово-лікарської комісії. У випадку наявності обґрунтованих у скарзі підстав, Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України переглядає постанову військово-лікарської комісії, скасовує її та приймає нову постанову. У випадку відсутності обґрунтованих у скарзі підстав для перегляду постанови військово-лікарської комісії, постанова ВЛК не переглядається.

Також представник відповідача посилається на те, що відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402 ЦВЛК є органом військового управління, а тому Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 735 від 28 грудня 2016 року поширюється на Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України. Згідно абзацу п`ятого пункту 5 розділу II Інструкції № 735, відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що у своєму відзиві відповідачем не надано підтвердження строку подання відзиву на позовну заяву чи клопотання про поновлення строку пропуску подання відзиву на позовну заяву, а саме до 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для подачі відзиву на позов та доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Окрім того, представник позивача також зазначив, що оформлена листом ЦВЛК ЗСУ №598/9/20052 від 04.07.2025 року відмова не містить жодної оцінки відповідних спеціалістів ЦВЛК, які мають дискреційні повноваження, щодо спростування або не спростування наданих позивачем документів щодо перегляду довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року. ЦВЛК лише констатувала правильність висновку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року. При цьому, яким чином ЦВЛК дійшла саме такого висновку матеріали справи не містять. Отже, на думку представника позивача, медичний огляд військовослужбовця належним чином військово-лікарською комісією проведено не було та як наслідок у довідці №2025 0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року та листі Центральної Військово-лікарської комісії Збройних Сил України №598/9/20052 від 04.07.2025 року належної оцінки стану здоров`я позивача не надано.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2025 року проведено медичний огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідками якого складено довідку №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року, солдат (запасу) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діагноз М17.0, М54.9. Опис діазнозу: Післятравматичний лівобічний гонартроз 1-2 ст. та правобічнй гонартроз 0-1 ст. ПФР 1 ст. Розповсюджений остеохондроз, спондилоартроз хребта в ст. неповної ремісії. Протрузії мхд Th12-L1, L3-L5, кила мхд L5-S1. Люмбалгія. На підставі статті 61 в, 64 в графи ІІ розкладу хвороб, графи 1 ТДВ Придатний до військової служби.

Вважаючи постанову Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка оформлена довідкою №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року протиправною, ОСОБА_1 звернувся до ЦВЛК як регіональної за захистом своїх прав та відповідно 04.07.2025 року подав скаргу.

Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України, листом від 22.08.2025 року №598/9/20052 повідомила ОСОБА_1 про наступне:

«В межах повноважень, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», розглянуто Ваші скарги від 04.07.2025 року до ЦВЛК ЗС України та до 11 регіональної військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) щодо скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ТЦК та СП) про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7 та проведення Вам повторного медичного огляду ВЛК. За результатами розгляду Ваших скарг та наданих копій медичних документів повідомляється наступне. Військово-лікарська експертиза у Збройних Силах України організована згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, зі змінами (далі - Положення). Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян (військовослужбовців) на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби. Переважна більшість захворювань, зазначених у Розкладі хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток і до Положення) (далі - Розклад хвороб), є хронічними та невиліковними, тому за основу визначення ступеню придатності до військової служби прийнято не наявність самого захворювання, а ступінь його тяжкості, частоти виникнення рецидивів та ступеню порушення функції органів і систем органів. При встановлені діагнозу та прийнятті постанови ВЛК всі захворювання, які діагностовано у Вас, на момент огляду, зазначено та враховано вірно. За встановленим Вам, на момент огляду, діагнозом, враховуючи ступені тяжкості захворювань та ступені порушення функції органів і систем органів, діагнозом постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 про ступінь придатності до військової служби, згідно довідки ВЛК від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7, на підставі пунктів «в» статей 61, 64, графи І Розкладу хвороб, прийнято обґрунтовано, відповідно до вимог Положення. Наявність у Вас захворювань, не зазначених у довідці ВЛК, які можуть змінити ступінь придатності до військової служби не підтверджено медичною документацією. Згідно пункту 22.12 глави 22 розділу ІІ Положення, постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду ВЛК. Згідно вимог абзацу 7 пункту 1.10 глави 1 розділу ІІ Положення, медичний огляд ВЛК військовослужбовців обов`язково проводиться у разі, коли за результатами медичного обстеження діагностовано захворювання (наслідки травми, поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби. Згідно наданих Вами копій медичних документів, наявність у Вас захворювань, які відповідно до вимог Положення зумовлюють Вашу непридатність до військової служби, не вбачається. Ураховуючи зазначене, підстав для скасування постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7 чи направлення Вас начальником ЦВЛК ЗС України на контрольний медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби на теперішній час немає. У разі погіршення стану Вашого здоров`я, пропонується звертатись встановленим порядком до командування військової частини, у якій Ви проходите військову службу, з метою направлення Вас на обстеження та лікування, а у разі необхідності - на медичний огляд ВЛК, до закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України за територіальним принципом. Повідомляється, що в разі Вашої незгоди з даним рішенням, відповідно до вимог частини другої статті 55 Конституції України, частини першої статті 16 Закону України "Про звернення громадян" та підпункту 2.3.5 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення, Ви маєте право на його оскарження у суді».

Вважаючи довідку ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7 та відмову, оформлену у вигляді листа-відповіді на звернення Центральної ВЛК ЗСУ від 22.08.2025 року №598/9/20052 про його придатність до військової служби протиправною, позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2801-XII) визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерством оборони України 14 серпня 2008 року за № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, в якому передбачено, що військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Визначення військово-лікарської експертизи міститься у пункті 1.2 розділу І Положення № 402 та означає:

медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів МОУ (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з абзацами 1-3 пункту 2.1 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до абзаців 1-5 пункту 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.

Пунктом 2.3 розділу І Положення № 402 передбачено, що Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Як передбачено підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу I Положення № 402 ЦВЛК має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.

Згідно з підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 розділу I Положення № 402 постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Відповідно до підпункту 2.4.5 пункту 2.4 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.

Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (підпункт 2.4.6. пункту 2.4 розділу І Положення № 402).

Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (підпункт 2.4.10. пункту 2.4 розділу І Положення № 402).

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І Положення № 402 з метою визначення придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК.

При цьому до штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.

Водночас постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до Центральної ВЛК або до суду.

Окрім того, як визначено у підпункті 2.4.6 пункту 2.4 розділу І Положення № 402, рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.

У справі, що розглядається, позивач оскаржив рішення регіональної ВЛК шляхом подання 04 липня 2025 року скарги до Центральної ВЛК (вхідна дата 14.07.2025 № 12905) з проханням визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про ступінь придатності до військової служби, оформленою довідкою від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7 про придатність до військової служби, а також проведення повторного обстеження та медичного огляду ВЛК.

На обґрунтування скарги позивач зазначив, що при прийнятті рішення Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 не було повністю враховано медичних висновків, складених попередньо (відповідні документи надавалися під час огляду), за відсутності повного дослідження стану здоров`я заявника, не встановлено усіх симптомів захворювання, на які він страждає, невірно визначено стан розладу функцій організму, без врахування Розкладу хвороб, у зв`язку з чим порушено передбачену чинним законодавством процедуру прийняття такого рішення.

Своєю чергою Центральна ВЛК листом від 22 серпня 2025 року вих. № 598/9/20052 повідомила позивача про те, що підстав для скасування постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7 чи направлення позивача начальником ЦВЛК ЗС України на контрольний медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби на теперішній час немає.

Пунктом 3.4 розділу 3 глави І Положення № 402 обумовлено, що у разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд.

Отже, Центральна ВЛК фактично відмовила позивачу у перегляді постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7 чи направлення позивача начальником ЦВЛК ЗС України на контрольний медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби та, як свідчать приписи пункту 3.4 розділу 3 Положення № 402, фактично визнала скаргу позивача необґрунтованою.

З листа Центральної ВЛК також вбачається, що остання лише констатувала, що постанова ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 про ступінь придатності до військової служби, згідно довідки ВЛК від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7, на підставі пунктів «в» статей 61, 64, графи І Розкладу хвороб, прийнято обґрунтовано, відповідно до вимог Положення, при цьому, також вказала, що наявність у позивача захворювань, не зазначених у довідці ВЛК, які можуть змінити ступінь придатності до військової служби не підтверджено медичною документацією.

Водночас Положенням № 402 передбачено, що перевірка рішення регіональної ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені цим Положенням при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій Центральної ВЛК.

При розгляді даної справи суд враховує, що при розгляді по суті спору в адміністративних справах, у яких оспорюються рішення лікарських комісій, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 року по справі № 806/526/16 зазначив, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду Позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 року по справі № 810/5009/18, надання оцінки діагнозу Позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у Позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 року по справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.

Тобто, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку і не надає оцінку діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби.

В аргументування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідь, оформлена листом ЦВЛК ЗСУ №598/9/20052 від 22.08.2025 року не містить жодної оцінки відповідних спеціалістів ЦВЛК, які мають дискреційні повноваження, щодо спростування або не спростування наданих позивачем документів щодо перегляду довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025, року, належної оцінки стану здоров`я позивача не надано.

На переконання суду, вказані твердження позивача заслуговують на увагу, оскільки лише одна вказівка відповідачем у листі на те, що наявність у позивача захворювань, не зазначених у довідці ВЛК, які можуть змінити ступінь придатності до військової служби, не підтверджено наданою позивачем медичною документацією, без надання належної правової оцінки таким документам та стану здоров`я позивача, без вчинення відповідних дій з перевірки вказаної інформації, не може свідчити саме про розгляд скарги по суті, оскільки висунуті в скарзі питання не були предметом дослідження та комісією, за результатами такої скарги, не було прийнято вмотивоване та обґрунтоване рішення із викладенням в ньому обставин та аргументів на підставі аналізу яких прийнято відповідне рішення.

Отже, вказане свідчить, що ЦВЛК лише констатувала правильність висновку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №2025-0630-1416-4377-7 від 30.06.2025 року, натомість яким чином ЦВЛК дійшла саме такого висновку матеріали справи не містять.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2025 року по справі справа № 160/31586/23 (провадження № К/990/31479/24).

Отже, ЦВЛК ЗС України, при розгляді скарги позивача свій висновок повинна була оформити не листом, а вмотивованим рішенням (постановою) з викладенням всіх обставин та аргументів, з відповідним медичним обстеженням позивача та з винесенням постанови за результатами такого розгляду.

Як визначено ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У постанові від 08 серпня 2024 року у справі № 420/7076/20 Верховний Суд вказав, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Крім того, слід врахувати усталену позицію Верховного Суду про те, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/18).

Також у постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 160/18668/21 зазначено, що стосовно вимог до адміністративного акта суб`єкта владних повноважень у судовій практиці склалася правова позиція, відповідно до якої такий акт має бути детально обґрунтованим (мотивованим). Вимога про те, що адміністративний акт повинен містити мотиви, на яких він ґрунтується, на додаток до принципів справедливої адміністративної процедури, що регулюють адміністративні акти, встановлена також у Рекомендації № R(91)1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам про адміністративні санкції (прийнято Комітетом Міністрів 13 лютого 1999 року) на 452-му засіданні заступників міністрів) (Council of Europe Committee of ministers Recommendation No. R(91)1 of the Committee of Ministers to member states on administrative sanctions).

Таким чином, обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення має бути вмотивованим, тобто у ньому повинні відображатися мотиви (позиція) суб`єкта владних повноважень. Вмотивованість рішення дає можливість особі зрозуміти, чи були враховані його доводи при прийнятті рішення, або з яких підстав (причин) вони були відхилені, тобто чи була особа почутою.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що за результатами розгляду скарги позивача з додатками на результати висновків ВЛК нижчого рівня, Відповідачем, який у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, не було прийнято аргументованого та вмотивованого рішення, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не прийняття відповідного рішення за результатами розгляду скарги позивача.

Враховуючи, що скарга позивача разом з поставленими в ній питання перед комісією, на теперішній час є нерозглянутою, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо розгляду скарг позивача на рішення РВЛК на підставі Закону України «Про звернення громадян».

При цьому представник відповідача посилається на те, що при розгляді скарги позивача ЦВЛК керувався Законом «Про звернення громадян» та Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735 (далі Інструкція №735).

Зміст вказаної Інструкції фактично дублює положення Закону України «Про звернення громадян».

Дійсно МОУ прийнято лише підзаконний нормативний акт Положення №402, яке визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями та їх повноваження.

При цьому у повноваженнях ЦВЛК є окремими таки повноваження, як організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України, а також розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.

Отже Положення №402 не ототожнює розгляд заяв, пропозицій, скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та перегляд за відповідними скаргами постанов ВЛК, що є логічно-послідовним з огляду на визначені права та обов`язки РВЛК, ЦВЛК, а також наявності прав ЦВЛК, визначених у пп. 2.3.4 п. 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, зокрема розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК) Збройних Сил України; а також право запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи (за необхідності).

За вимогами п.2.1 розділу І Положення №402 члени ВЛК діють на принципах верховенства права, законності, поваги та дотримання прав людини і громадянина, доброчесності, колегіальності, рівноправності членів комісії, вільного обговорення і вирішення питань, об`єктивності, неупередженості та обґрунтованості прийнятих рішень, висновків і пропозицій. Члени ВЛК повинні: добросовісно, чесно та професійно виконувати свої обов`язки; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності; не ухилятися від прийняття рішень; не допускати зловживань та неефективного використання державної власності; знати вимоги нормативно-правових актів з питань військово-лікарської експертизи та застосовувати їх під час виконання обов`язків.

Постанови ВЛК є актом індивідуальної дії та відповідно повинні бути прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений законодавством, а ЦВЛК не мало права ухилятися від прийняття рішення з посиланням на Закон «Про звернення громадян».

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не прийняте мотивоване рішення за скаргою позивача, чим допущена протиправна бездіяльність.

Суд вважає неспроможним твердження представника відповідача у відзиві, що згідно з Положенням №402 перегляд постанов ВЛК є правом, а не обов`язком ЦВЛК ЗСУ, та ЦВЛК ЗСУ розглядає скаргу про перегляд постанови ВЛК та приймає рішення про наявність обґрунтованих підстав для перегляду постанови військово-лікарської комісії. У випадку наявності обґрунтованих у скарзі підстав, ЦВЛК ЗСУ переглядає постанову військово-лікарської комісії, скасовує її та приймає нову постанову. У випадку відсутності обґрунтованих у скарзі підстав для перегляду постанови військово-лікарської комісії, постанова ВЛК не переглядається.

Представник відповідача фактично намагається в даному випадку посилатися на Закон «Про звернення громадян».

Проте це інший порядок розгляду скарг на постанови ВЛК. Скарга повинна бути розглянута у будь-якому випадку та прийнято вмотивоване рішення, у тому числі щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Крім того, не відповідність підзаконного акту Положення №402 якості нормативно-правового акту не може толкуватися на користь суб`єкта владних повноважень.

ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що правові норми, на яких ґрунтується втручання, повинні бути достатньо доступними, точними та передбачуваними при їх застосуванні; норма є передбачуваною, коли вона забезпечує захист від свавільного втручання державних органів.

Зазначені підходи були застосовані у своїй практиці Великою Палатою Верховного Суду. Зокрема у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 442/456/17 (провадження № 11-860апп18) Велика Палата Верховного Суду, здійснюючи відступ від позиції Верховного Суду України, вказала на те, що цей Суд при ухваленні постанови від 25 травня 2016 року у справі № 419/794/15-а віддав перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України, водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд повинен застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, а звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За подання даного адміністративного позову позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 968,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, слід стягнути з Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 968,00 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, оформлену у вигляді листа від 22.08.2025 року №598/9/20052 у перегляді довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377.

Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України повторно розглянути скаргу від 04.07.2025 року ОСОБА_1 щодо перегляду довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.06.2025 року №2025-0630-1416-4377-7 з прийняттям постанови відповідно до п.п. 2.3.3 - 2.3.5 гл. 2 розд. І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні.

Стягнути з Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України (вул. Госпітальна, 16, м. Київ, 01133,

Суддя П.П. Марин