Справа № 120/1969/25
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 січня 2026 р. Справа № 120/1969/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» (далі також - ТОВ «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ», позивач) з адміністративним позовом до Вінницької митниці (далі також - митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення.

На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначає, що відповідачу, при митному оформлені всіх партій поставки, були надані документи, необхідні для митного оформлення товару, що надійшов до України на підставі зовнішньоекономічного контракту, які не містили розбіжностей, наявних ознак підробки та інших характеристик, передбачених п. 2 та 3 ст. 53 Митного кодексу України. Вказує, що контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає контролюючому органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Таким чином, вважає, що позивач надав належні, достовірні, допустимі та в своїй сукупності достатні докази відповідачу для підтвердження розрахованої ним митної вартості, інформація, зазначена в них достатня для розрахунку митної вартості. Зазначені відповідачем сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей не обґрунтовані в розумінні вимог ст. 53 Митного кодексу України і подальші дії відповідача, в тому числі витребування додаткових документів, відмова в застосуванні визначеної декларантом митної вартості та винесення рішень про коригування митної вартості є протиправними.

Ухвалою суду від 11.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 21.03.2025 через систему «Електронний суд» на адресу суду надіслав відзив, у якому вказує, що за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих позивачем разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та невідповідності, що не дає можливості впевнитись в достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товарів. Так, з метою підтвердження числового значення заявленої митної вартості від декларанта було витребувано відповідно до вимог частини 2, 3 ст.53, ст. 54, ст. 57 Митного кодексу України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні, проте декларантом не надіслано усіх додаткових документів. Вказані обставини, на думку відповідача, підтверджують правомірність дій митного органу щодо витребування додаткових документів, які під час митного оформлення не були надані, та обґрунтованість сумнівів останнього щодо правильності заявленої позивачем митної вартості, та, як наслідок, прийняття відповідачем спірного рішення, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, судом встановлені наступні обставини.

22.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» в особі директора Чехівського Ю.І., що діє на підставі Статуту (Покупець, Позивач) та компанією «UNICOIN RUBBER (QINGDAO) CO.,LTD.», в особі генерального менеджера пана Li Wang, діючого на підставі Статуту (Продавець) був укладений Договір закупівлі імпортного товару AUREUS-UNICOIN01. За таким Договором Продавець відвантажує товар вантажні шини і легкові шини торгової марки «BONTYRE» та «UNICOIN» в асортименті зазначеному в Комерційному Інвойсі, виробництва компанії «UNICOIN RUBBER (QINGDAO) CO.,LTD.»…, а Покупець отримує Товар відповідно до Комерційного Інвойсу, який є невід`ємною частиною Договору.

Положеннями Договору передбачено, що вантажні шини і легкові шини кількість товару вказується в Комерційному Інвойсі, який є невід`ємною частиною договору, який створюється і додається до кожної поставки товару. Загальна сума визначається Комерційним Інвойсом що додається до кожної конкретної поставки товару.

П.п. 2.1, 3.1, 3.2, 3.3, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 Договору зазначають наступні умови поставки: товар відвантажується в один або кілька морських контейнерів. Розмір тип і кількість контейнерів вказується в доданому до Контракту Комерційному Інвойсі. Валютою платежу є долари США. Загальна вартість Товару вказана у Комерційному Інвойсі, що додається до кожної конкретної поставки товару. Ціна товару визначається згідно з тим, на яких умовах «Інкотермс 2000» вона була виставлена Продавцем. Базисними умовами поставки за Договором є умови зазначені в Комерційному Інвойсі. Умови поставки повинні відповідати правилам «Інкотермс 2000». Термін доставки товару зі складу Продавця в порт відвантаження Циндао обмежується 20 календарними днями з моменту виконання пункту 5.1. договору. Термін поставки товару на територію України не повинен перевищувати 180 календарних днів з дати попередньої оплати кожного інвойсу.

Відповідно до Інвойсу №24ATUN008 від 13.07.2024 між Продавцем та Покупцем була погоджена загальна ціна товару, детальний перелік всіх товарів, що постачаються, їх конкретні характеристики, кількість, розміри вага і т.д.. Загальна сума поставки складає 39204,02 доларів США. Загальна кількість товару 234 шт.

Умови поставки - CIF Констанца, Румунія.

20.02.2023 було укладено Договір перевезення та транспортного експедирування, за яким Виконавець бере на себе зобов`язання організувати перевезення автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж з пункту завантаження до пункту призначення, що вказані у Заявці Замовника і видати вантаж, уповноваженій особі Замовника на його одержання, а Замовник в свою чергу зобов`язується прийняти надані послуги з перевезення та експедирування вантажу та сплатити за них плату, визначену в Заявці та погоджену Сторонами в Актах приймання-передачі виконаних робіт.

16.09.2024 ТОВ «СТОУНГРЕЙТ» видано Довідку про транспортні витрати №37, якою повідомлено, що транспортнi витрати по доставцi вантажу за маршрутом м. Констанца (Румунія) м. Порубне (Україна) автомобілем DAF XF 105.460, номер : НОМЕР_1 / НОМЕР_2 складають 20 000 грн.; м. Констанца (Румунія) м/п Порубне (Україна) транспортнi послуги на суму 20 000 грн.

Крім того, між ТОВ «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» (Клієнт) та ТОВ «ОКТОПОД ШИПІНГ КОМПАНІ (Експедитор) 14.01.2022 укладено Договір транспортного експедирування №100/01-22, за змістом якого Клієнт доручає Експедитору, а Експедитор за дорученням від імені Клієнта (та/або від свого імені) та за рахунок Клієнта забезпечує надання (в інтересах останнього) послуг транспортно- експедиторського обслуговування (ТЕО) його вантажів, що перевозяться зокрема комбінованим способом, включаючи морський, авіа- , залізничний і автомобільний транспорт на будь-якій території, організацію виконання митних формальностей, здійснення операцій, пов`язаних з пред`явленням митному органу до митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших предметів Клієнта та документів на них, а також надання інших послуг Клієнту за погодженням Сторін. 16.10.2024 ТОВ «ОКТОПОД ШИПІНГ КОМПАНІ» видало ТОВ «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» рахунок на оплату №737, за надані послуги, товари: відшкодування витрат ТЕО за межами території України у розмірі 64211 грн 26 коп.

Також, 16.10.2024 ТОВ «ОКТОПОД ШИПІНГ КОМПАНІ» видано Довідку про транспортні витрати №182-2897, яка підтверджує витрати на відшкодування витрат ТЕО за межами території України у розмірі 64211 грн 26 коп.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем була надана митна декларація №24UA74U8 від 06.11.2024. Митна вартість товару була визначена за ціною виставленого інвойса, що підтверджує загальну вартість купленого товару та закріплює умови конкретно цієї поставки товарів, згідно до умов загальноекономічного Контракту №AUREUS-UNICOIN01 від 22.11.2022, а саме п.2.1., 2.2.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення Декларант надав митному органу наступні документи:

1) МД №24UA74U8 від 06.11.2024; - сертифiкат вiдповiдностi №UA.014.72596-24 від 25.10.2024; - пакувальний лист б/н від 13.07.2024; - рахунок-фактура (iнвойс) №24ATUN008 від 13.07.2024; - коносамент №241891996 від 17.07.2024; - автотранспортна накладна №874 від 15.10.2024; - супровідний документ T1 №24ROCT1900H41277L6 від 15.10.2024; - сертифікат про походження товару №24C520000696/50004 від 11.09.2024; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №24UA56U3.00 від 28.10.2024; - акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) №24UA77U4 від 17.10.2024; - банківський платіжний документ, що стосується товару №118 від 06.09.2024; - банківський платіжний документ, що стосується товару №122 від 25.09.2024; - банківський платіжний документ, що стосується товару №123 від 26.09.2024; - банківський платіжний документ, що стосується товару №124 від 30.09.2024; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №133 від 17.10.2024; - рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №737 від 16.10.2024; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару №182-2897 від 16.10.2024; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару №37 від 16.10.2024; - страховий поліс №AQID02X24224EG14288F від 18.07.2024; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104) №AUREUS-UNICOIN01 від 22.11.2022; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 01.08.2024; - договір про надання послуг митного брокера №935-1 від 09.05.2023; - договір (контракт) про перевезення №100/01-22 від 14.01.2022; - договір (контракт) про перевезення Б/Н від 20.02.2023; - доручення від 25.10.2024; - копія митної декларації країни відправлення №00780846 від 15.07.2024; - копія митної декларації країни відправлення №00780856 від 15.07.2024.

Посадовою особою митниці за результатом аналізу наданих до митного оформлення позивачем документів на адресу декларанта направлено електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно ч. 2,3 ст. 53 Митного кодексу України.

За результатом опрацювання запитів митниці позивач листами від 13.11.2024 №131124/1, №131124/2 відмовився від надання додаткових документів, при цьому повідомив відповідача, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару - вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть та висловило прохання здійснити митне оформлення за наявними документами.

Однак, 20.09.2024 митним органом прийнято Рішення про коригування митної вартості №UA401000/2024/000338/2 від 13.11.2024 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/001388, яким було скориговано митну вартість товарів на підставі МД №UA209230/2024/098334 від 21.10.2024.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012.

Згідно з ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

У відповідності до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 1 ст. 257 Митного кодексу України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Положеннями ст. 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1 та 2 ст. 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

За змістом ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частинами 1 і 2 ст. 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтями 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022 у справі №1.380.2019.005307.

Надаючи оцінку доводам митниці, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд встановив, що позивачем при здійсненні митного оформлення товару на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту подано повний пакет документів відповідно до переліку, визначеного у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом із цим, контролюючий орган не погодився з правомірністю визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, у зв`язку з чим прийняв спірне рішення про коригування його митної вартості, яким визначив митну вартість ввезеного позивачем товару із застосуванням резервного методу.

Однією з підстав для винесення оскаржуваного рішення Відповідач визначив, що «Відповідно до п.1.1 контракту, товар має бути виробництва компанії UNICOIN RUBBER (QINGDAO) CO.LTD», однак виробником товару згідно гр.31 та електронного інвойсу ЕМД задекларовано «BAYI RUBBER CO.LTD»».

Однак, суд не погоджується зі вказаною позицією митного органу, оскільки за цим видом товару має значення не назва, а форма та технічні характеристики продукції, які визначені у гармонізованій системі HS Code. Торгова марка є лише способом захисту прав виробника, однак не має відношення до визначення ціни товару другорядним методом та слугувати підставою для цього.

Доводи відповідача про різницю відомостей про виробника товару, суд не бере до уваги, так як позивачем здійснювалася закупівля товару безпосередньо в постачальника, що підтверджено матеріалами справи.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано яким чином на визначення митної вартості товарів впливає той факт, що відправник товару може не бути його власником, враховуючи те, що жодних посередників під час постачання товару за контрактом, вартість послуг яких мала б бути додана до митної вартості, ні позивачем, ні постачальником залучено не було, а доказів зворотного Відповідачем не надано.

Таким чином, вказані доводи митного органу не впливають на митну вартість товару.

Вказаний зареєстрований бренд не має відношення до визначення ціни у інший спосіб ніж визначено у товаросупровідних документах. В даному випадку має значення не назва, а форма та технічні характеристики продукції, які визначені у гармонізованій системі HS Code. Торгова марка є лише способом захисту прав виробника, однак не має відношення до визначення ціни товару.

Декларант надав до митного органу договір (контракт), в якому визначений порядок, умови і строки оплати товару, умови поставки товару, тощо, інвойс, який містить дані щодо найменування, кількості, ціни товару, що відповідає даним митної декларації та не суперечить умовам контракту, тобто декларант надав всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару, надані документи підтверджують числове значення митної вартості товару та не містять розбіжностей.

Відповідач у рішенні про коригування митної вартості не зазначив, яким чином вказана обставина зумовила неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість відповідно до наданих документів.

В той же час, позивач надав відомості щодо виробника товару шляхом заповнення митної декларації, та сертифiкат про походження товару №24С520000696/50004 від 11.09.2024 року підтверджує дані про виробника поданого товару до розмитнення.

Наступною підставою для винесення оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості товару, що поданий до розмитнення Відповідач зазначає «Згідно наданих рахунків на транспортування відсутні конкретні числові значення щодо понесених витрат в порту призначення за T1, ВРР, Експедирування.».

Відповідно до такої підстави для коригування митної вартості товару, суд зазначає, що митному органу були надані підтверджуючі документи на отримання, оплату транспортно-експедиторські послуги в повному обсязі.

Зокрема встановлено, що між ТОВ «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» (Замовник) та ТОВ «СТОУНГРЕЙТ» (Перевізник, Виконавець) 20.02.2023 було укладено Договір перевезення та транспортного експедирування, за яким Виконавець бере на себе зобов`язання організувати перевезення автомобільним транспортом довірений йому Замовником вантаж з пункту завантаження до пункту призначення, що вказані у Заявці Замовника і видати вантаж, уповноваженій особі Замовника на його одержання, а Замовник в свою чергу зобов`язується прийняти надані послуги з перевезення та експедирування вантажу та сплатити за них плату, визначену в Заявці та погоджену Сторонами в Актах приймання-передачі виконаних робіт. 16.10.2024 ТОВ «СТОУНГРЕЙТ» видано Довідку про транспортні витрати №37, якою повідомлено, що транспортнi витрати по доставцi вантажу за маршрутом м. Констанца (Румунія) м. Порубне (Україна) автомобілем DAF XF 105.460, номер: AВ5021НТ/АВ5879XF складають 20 000 грн.; м. Констанца (Румунія) м/п Порубне (Україна) транспортнi послуги на суму 20 000 грн..

Крім того, між ТОВ «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» (Клієнт) та ТОВ «ОКТОПОД ШИПІНГ КОМПАНІ (Експедитор) 14.01.2022 було укладено Договір транспортного експедирування №100/01-22, за змістом якого Клієнт доручає Експедитору, а Експедитор за дорученням від імені Клієнта (та/або від свого імені) та за рахунок Клієнта забезпечує надання (в інтересах останнього) послуг транспортно- експедиторського обслуговування (ТЕО) його вантажів, що перевозяться зокрема комбінованим способом, включаючи морський, авіа- , залізничний і автомобільний транспорт на будь-якій території, організацію виконання митних формальностей, здійснення операцій, пов`язаних з пред`явленням митному органу до митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших предметів Клієнта та документів на них, а також надання інших послуг Клієнту за погодженням Сторін. 16.10.2024 ТОВ «ОКТОПОД ШИПІНГ КОМПАНІ» видало ТОВ «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» рахунок на оплату №737, за надані послуги, товари: відшкодування витрат ТЕО за межами території України у розмірі 64 211 грн 26 коп.

Крім того, ТОВ «ОКТОПОД ШИПІНГ КОМПАНІ» 16.10.2024 видано Довідку про транспортні витрати №182-2897, яка підтверджує витрати на відшкодування витрат ТЕО за межами території України у розмірі 64 211 грн 26 коп.

Вищевказані документи надавались відповідачу для здійснення митного оформлення, що останнім не заперечується у відзиві на позовну заявуу, та у повній мірі підтверджують транспортні витрати позивача, а тому доводи відповідача про відсутність конкретних розрахунків, числових значень за транспортні послуги, послуги Експедитора та за поставку Товару, не є належним обґрунтуванням коригування митної вартості товару.

Також судом врахувовано, що поставка товару здійснювалася на умовах CIF (Інкотермс 2020). Відповідно продавець взяв на себе всі витрати, пов`язані з виробництвом та доставкою товару в кінцевий порт призначення, та включив їх до вартості товару. При цьому, у покупця відсутній обов`язок надавати докази витрат, які були понесені продавцем для виготовлення товару.

Виходячи із зазначеного вище, у разі поставки товару на умовах СIF витрати, пов`язані пакуванням, доставкою товару в порту, всі портові збори, експорті збори, страхування та ніші витрати, які мають бути здійснення до моменту поставки Товару в порт призначення, здійснюються продавцем і, відповідно, закладаються ним у контрактну ціну товару.

Фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з тією, яка була врахована позивачем при митному оформленні товару.

Згідно поданої декларантом митної декларації, витрати на виготовлення товару, маркування, пакування, транспортування до порту Константа (Румунія), сплата послуг агентів, експортне митне оформлення і страхування, включені до договірної вартості товару, згідно з умовами поставки CIF, а тому окремо не заявлялися як складові митної вартості товару. Митна вартість товару, розрахована позивачем на підставі контрактної (договірної) вартості та витрат, які пов`язані з транспортуванням товару до митного кордону України.

Враховуючи викладене вище, оцінивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, суд вважає, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Таким чином, доводи наведені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки.

Відповідач не надав доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору, декларантом виконані вимоги діючого митного законодавства (ч. 2 ст.53 Митного кодексу України) щодо надання усіх наявних у нього банківських платіжних документів, у разі здійснення оплати коштів за товар, які повною мірою ідентифікуються зі Специфікаціями, рахунком-фактурою, задекларованими товарами та у сукупності з іншими наданими митниці документами первинного бухгалтерського обліку підтверджують заявлену позивачем вартість товару за Контрактом.

Суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №813/1755/17, від 29.07.2021 у справі №380/6459/20.

Обираючи резервний метод для визначення митної вартості представниками відповідача, в оскаржуваному рішенні було зазначено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких уже здійснено в Україні в час, наближений до часу експорту товарів, заявлених до митного оформлення.

В той же час, суд наголошує, що відповідачем не надано доказів на спростування визначеної товариством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості схожих товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товару, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення. Більше того, наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари розмитнено у попередні періоди за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 16.07.2020 у справі №815/6833/17.

Слід також зазначити, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту або недостовірність відомостей про митну вартість.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17.

Суд також відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Так, Верховний суд у постанові від 23.07.2019 по справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Ключовою обставиною при коригуванні митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод, є обставина ідентичності (подібності, аналогічності) товарів. Відповідно митний орган повинен довести обставину ідентичності (подібності, аналогічності) оцінюваних товарів та товарів, ціну яких бере за основу, якщо має намір застосувати один із наведених другорядних методів. Така обставина доводиться саме шляхом порівняння характеристик оцінюваних товарів та товарів, ціна яких береться за основу при коригуванні митної вартості При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Таким чином, митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Зазначені обставини митним органом, на наш погляд, не було доведено. Надані ж декларантом документи у своїй сукупності надавали митниці змогу достовірно і повно перевірити правильність обчислення митної вартості.

Відповідачем не було доведено які саме дані щодо числового значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті відсутні або містять розбіжності.

У відповідності до ч.ч. 7, 8 ст. 55 МК України, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів або неможливості надати затребувані митним органом додаткові документи за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи митний орган випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Статтею 64 МК України, якою регламентовані умови використання резервного методу, застосованого відповідачем при прийнятті спірного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень ст. 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості. У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Необхідно зазначити, що визначення митної вартості за резервним методом здебільшого здійснюється спеціально створеною комісією, яка надає експертну оцінку об`єкту, що перетинає кордон. При використанні даного методу припускається більша порівняно з іншими методами гнучкість, тобто використання цінових довідників, що містять повний опис товарів на асортиментному рівні; каталогів і подібних видань, даних про біржові котирування цін; використання статистичних даних про звичайні рівні комісійних, знижок, прибутку, тарифів на транспорт тощо.

Разом з тим ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна позиція викладена у рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду №809/1174/17 від 27.07.2018 року; №820/17417/14 від 21.02.2018 року; Верховного Суду України №814/283/14 від 30.06.2015року.Суд зауважує, що в межах розгляду даної справи відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Відповідно до ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Однак, митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2019 у справі №803/337/17.

З наведеного вбачається, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим дійшов висновку, що оскаржене Рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2024/000338/2 від 13.11.2024 є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

У силу вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17000 грн., суд зазначає наступне.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18.

Отже, на підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, акт приймання виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав суду лише ордер серії АВ №1387856 від 09.12.2024.

Слід зазначити, що додані до позовної заяви докази не підтверджують отримання позивачем професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом цієї справи; у справі відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, а також докази про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Таким чином, суд відмовляє у стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу, посилання на понесення яких містяться в мотивувальній частині позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA401000/2024/000338/2 від 13.11.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АУРЕУС ТРЕЙДІНГ» (вул. 600-річчя, 17, м. Вінниця, 21021, )

Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна