Справа № 400/7773/25
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 р. № 400/7773/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі по тексту - Відповідач), з вимогами про:

- визнання протиправною бездіяльність щодо незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р., з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. згідно трудової книжки від 03.12.1968 р. та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003 р.;

- зобов`язання зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р., з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. згідно трудової книжки від 03.12.1968 р. та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003 р. та у зв`язку з тим провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 25.01.2025 р.

В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що Відповідач протиправно не зарахував до його стажу роботи періоди з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р., з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. згідно трудової книжки від 03.12.1968 р. та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003 р. Відповідачем не враховано періоди роботи з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р. у зв`язку з недоліками в заповненні трудової книжки та з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. у зв`язку з роботою в російській федерації (робота в районах Крайньої Півночі). Позивач вважає, що така бездіяльність Відповідача є протиправною, такою, що порушує його право на пенсійне забезпечення, а тому підлягає визнанню протиправною в судовому порядку.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 р. позовну заяву залишено без руху.

Недоліки позовної заяви Позивач усунув своєчасно і належним чином.

Ухвалою суду від 30.07.2025 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 КАС України.

14.08.2025 р. Відповідач надав відзив, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти вимог позивача ГУ ПФУ зазначило, що страховий стаж Позивача складає 21 рік 1 міс 10 днів. До страхового стажу при призначені пенсії не зараховано період роботи з 02.08.1978 по 26.02.1981 в зв`язку із некоректним записом в трудовій книжці, зокрема про прийом на роботу (незрозуміла підстава на прийняття). А періоди з 20.11.1992 по 07.02.1995 та з 22.07.1995 по 30.06.2000 (робота в районах Крайньої Півночі) не були враховані, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Період роботи на території російської федерації до загального стажу зараховується до 31 грудня 1991 року. Оскільки, договір між Україною та російською федерацією відсутній, отож, враховуючи зазначене підстави для врахування до стажу періоду роботу Позивача з 20.11.1992 по 07.02.1995 та з 22.07.1995 по 30.06.2000 відсутні. Також Позивачем не надано письмові трудові договори про роботу у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та інші документи, що підтверджують право на пільги.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

З огляду на відповідний пенсійний вік 74 роки та наявність достатнього трудового та страхового стажу, 02.12.2024 р. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії.

До заяви за призначенням/перерахунком пенсії Позивачем було додано наступні документи: 1) паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області від 07 жовтня 2009 р.; 2) довідка про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків; 3) військовий квиток серії НОМЕР_3 від 04 травня 1969 р.; 4) свідоцтво про навчання серії НОМЕР_4 ; 5) довідка про відкритий рахунок в банку; 7) трудова книжка від 03.12.1968 р.; 8) вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_5 від 29.01.2003 р.

Після фактичного отримання першої пенсійної виплати та ознайомлення з даними пенсійної справи в особистому кабінеті на вебпорталі електронних послуг ПФ України Позивач дізнався, що йому враховано страховий стаж 21 рік 1 міс 10 днів. Органами Пенсійного фонду України не було зараховано до його стажу періоди роботи:

- з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р. на посаді машиніста ямобура Одеської автобази тресту «Укрспецводмонтаж» (далі перейменовано на Херсонську автобазу тресту «Укрспецводмонтаж»);

- періоди роботи у російській федерації з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. у зв`язку з тим, що російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення, укладеної 13.03.1992 р.

Позивач вважає, що бездіяльність Відповідача щодо неврахування страхового стажу Позивача є протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон України №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Правовий аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є - трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.

Відповідно до записів трудової книжки Позивача від 03.12.1968 р. в період з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р. Позивач працював на посаді машиніста ямобура Одеської автобази тресту «Укрспецводмонтаж» (далі перейменовано на Херсонську автобазу тресту «Укрспецводмонтаж»).

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР та КЦСПС від 06.09.1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Суд зазначає, що записи про періоди роботи Позивача з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р. роботодавцем внесені без жодних помилок чи порушень Постанови №656. Номери записів 12, 13 та 14 зазначені правильно: вказано відповідні часові проміжки 01.08.1978 р. дата прийняття на роботу, 07.01.1979 р. запис про перейменування організації, 26.02.1981 р. дата звільнення, зазначено розпорядчі документи про прийняття та звільнення з роботи.

Суд критично ставиться до тверджень Відповідача щодо неможливості зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу Позивача в зв`язку із некоректним записом в трудовій книжці, зокрема про прийом на роботу (незрозуміла підстава на прийняття), оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача в неналежному заповненні його трудової книжки немає, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити Позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо незарахування Відповідачем періодів з 20.11.1992 по 07.02.1995 та з 22.07.1995 по 30.06.2000 (робота в районах Крайньої Півночі) з підстав припинення з 01.01.2023 російської федерації участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, то суд зазначає наступне.

Визначені права на пенсійне забезпечення, відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України №1058-IV, вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону України №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. Крім того, з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992.

Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Офіційні документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку шляхом проставлення апостилю.

Водночас за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Таким чином, оскільки Позивач набув спірний стаж до вказаної дати (з 20.11.1992 по 07.02.1995 та з 22.07.1995 по 30.06.2000), суд розглядає справу за нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі з урахуванням Угоди.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода від 14.01.1993) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.1993 суд дійшов висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів» від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тобто обчислення стажу роботи Позивача здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у спірний період відбувалась його трудова діяльність.

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. москві.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи та зарахуванню заробітної плати Позивача за такий період.

Відтак припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи Позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

А тому стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права особи на пенсію та її обчислення.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція Відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право Позивача на зарахування періодів роботи в рф не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що не зарахування Відповідачем до страхового стажу періодів роботи у російській федерації з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. є протиправною.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин позов належить задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 968,96 грн, що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р., з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. згідно трудової книжки від 03.12.1968 р. та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003 р..

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) періоди роботи з 02.08.1978 р. по 26.02.1981 р., з 20.11.1992 р. по 07.02.1995 р., а також з 22.07.1995 р. по 30.06.2000 р. згідно трудової книжки від 03.12.1968 р. та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.01.2003 р. та у зв`язку з тим провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 25.01.2025 р.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) судовий збір у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19.01.2026 р.

Суддя Н. В. Лісовська