Справа № 520/9472/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

19 січня 2026 р. Справа № 520/9472/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 09.01.2026 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати у строк, встановлений судом, звіт про виконання рішення по справі № 520/9472/25 шляхом надання доказів нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати доходу за період з 01.01.2020 по 21.03.2025, оскільки відповідний обсяг нарахувань вчинено лише за період з 01.01.2020 по 06.07.2020 та доказів звернення до розпорядника коштів вищого рівня щодо виділення коштів у належному обсязі нарахувань.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що на даний час рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/9472/25 не є виконаним у повному обсязі, тому наявні всі підстави для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи положення частини 1 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, заява розглядається в порядку письмового провадження.

Як установлено судом з матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 у справі №520/9472/25 адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати доходу згідно з постановою Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у зв`язку з несвоєчасною сплатою належних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату, за несвоєчасну виплату належних сум грошового забезпечення, компенсації втрати частини доходу за період з 01.01.2020 по 21.03.2025 згідно з постановою Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2025 у справі №520/9472/25 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 року по справі № 520/9472/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто скаржнику.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Згідно з положеннями частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 1 частини 6 статті 246 КАС України, згідно з якими у разі необхідності у резолютивній частині рішення вказується про порядок і строк виконання рішення.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

Судом, із програми Діловодство спеціалізованого суду (ДСДС), установлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 у справі №520/9472/25 набрало законної сили 28.07.2025 та подане на примусове виконання.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.08.2025 ВП №78917687 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №520/9472/25, виданого 13.08.2025 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату, за несвоєчасну виплату належних сум грошового забезпечення, компенсації втрати частини доходу за період з 01.01.2020 по 21.03.2025 згідно з постановою Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2025 №1200/148/9/51/853 повідомлено щодо виконання виконавчого провадження №78917687 від 21.08.2025. Станом на 25.08.2025 на рахунку Військової частини НОМЕР_1 відсутні кошти, необхідні для виконання рішення суду, у зв`язку з цим військовою частиною проводяться відповідні дії в межах повноважень щодо отримання коштів, а саме: здійснено нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за період з 01.01.2020 по 21.03.2025, та складено довідку (розрахунок) №1200/148/9/66/1038 від 05.08.2025.

Під час дослідження розрахунку Військової частини НОМЕР_1 №1200/148/9/66/1038 від 05.08.2025, судом установлено, що вказана довідка містить дані щодо обсягу нарахувань компенсації втрати частини доходу за період з січня 2020 по липень 2020, що становить 12538,93 грн.

У досліджуваному розрахунку №1200/148/9/66/1038 від 05.08.2025 зазначено, що сума компенсації втрати частини доходу за несвоєчасну виплату сум грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 21.03.2025 ОСОБА_1 , нарахованої згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 у справі №520/9472/25, складає 12538,93 грн.

Як було установлено судом під час розгляду справи №520/9472/25, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2024 у справі №520/34265/23 відповідач 21.03.2025 виплатив позивачу перераховане грошове забезпечення, що підтверджується банківською випискою, наявною в матеріалах справи (а.с. 9).

За таких обставин, при визначенні суми компенсації втрати частини доходу підлягають застосуванню саме ті показники індексу споживчих цін, які відповідають виплаті доходу у березні 2025.

Суд зазначає, що у зв`язку з виплатою заборгованості у березні 2025, при визначенні суми компенсації втрати частини доходу підлягають застосуванню коефіцієнти індексації, встановлені для відповідного місяця виникнення заборгованості, зокрема, січень 2020 - 75,20%; лютий 2020 - 75,70%, березень 2020 - 74,30%, квітень 2020 - 72,90%, травень 2020 - 72,40%; червень 2020 - 72,10%; липень 2020 - 73,10%.

Керуючись розрахунком компенсації втрати частини доходу за несвоєчасну виплату сум грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 21.03.2025 №1200/148/9/66/1038 від 05.08.2025, наявним у матеріалах справи, судом установлено, що за заборгованість за січень 2020, що до виплати складає 2343,75 грн, із застосуванням коефіцієнта індексації 75,20%, сума компенсації втрати частини доходу становить 1762,50 грн (2343,75 грн х 75,20%).

За заборгованість за лютий 2020 із застосуванням коефіцієнта індексації 75,70% сума компенсації визначена у відповідному розмірі шляхом множення суми заборгованості за цей місяць на зазначений коефіцієнт.

Аналогічним чином здійснено розрахунок компенсації за березень 2020 із застосуванням коефіцієнта 74,30%, за квітень 2020 - 72,90%, за травень 2020 - 72,40%, за червень 2020 - 72,10%, за липень 2020 - 73,10%.

Суд зазначає, що відповідачем коефіцієнт індексації застосовано правомірно та відповідно визначено суму компенсації, що у загальній сумі складає 12538,93 грн.

Зазначене свідчить про виконання відповідачем рішення суду в частині нарахування належних сум компенсації втрати частини доходу. При цьому, відповідачем повідомлено, що відповідна виплата розрахованої компенсації буде здійснена при надходженні бюджетних асигнувань.

Викладене спростовує доводи представника заявника про неповне виконання рішення суду на стадії нарахувань та свідчить про вжиття заходів для виконання рішення суду та його часткове виконання.

Суд зазначає, що згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі №373/436/17, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі №821/1491/17, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Ураховуючи викладене, суд зазначає, що на даний час відсутні підстави для висновку про невжиття відповідачем дій для виконання рішення суду у справі № 520/9472/25.

Крім того, суд звертає увагу на те, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28.04.2021 у справі № 806/2594/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, з огляду на відсутність наведених позивачем належних та обґрунтованих підстав для встановлення судового контролю, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника заявника щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статті 382 КАС України у справі №520/9472/25.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН