Справа № 480/3381/25
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 р.Справа № 480/3381/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної академії Національної гвардії України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, повний текст складено 30.10.25 по справі № 480/3381/25

за позовом Національної академії Національної гвардії України

до ОСОБА_1

третя особа Міністерство внутрішніх справ України

про стягнення суми заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням

ВСТАНОВИВ

Національна академія Національної гвардії України звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство внутрішніх справ України, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 25.08.2022 по 04.04.2025 у розмірі 1081645,18 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 у задоволенні адміністративного позову Національної академії Національної гвардії України відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Національна академія Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що зобов`язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання. Вказує, що розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 у розмірі 1 081 700,18 (один мільйон вісімдесят одна тисяча сімсот гривень 18 копійок) складено відповідно до спільного наказу від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 «Про порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» (чинного на час складання фактичних розрахунків) начальниками відповідальних служб забезпечення Академії, отже, є належними доказами, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на утримання відповідача у Національній академії Національної гвардії України. Стверджує, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про необхідність відшкодування витрат на утримання у вищому військовому навчальному закладі, підписав витяг з Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти від 06.03.2025, розрахунки фактичних видатків та заяву-зобов`язання від 03.04.2025, які підтверджують ознайомлення відповідача з розміром, підставами та порядком відшкодування витрат, а також про те, що у разі відмови від добровільного відшкодування зазначених витрат, буде здійснено примусове стягнення зазначеної заборгованості у судовому порядку. Тобто, до відрахування з Академії, ОСОБА_1 був безпосередньо обізнаний про порядок, підстави та суму відшкодування фактичних видатків за навчання. Звертає увагу, що строк, протягом якого має бути пред`явлена претензія, законодавством не встановлено. Однак у разі наміру врегулювати спір саме в цей спосіб, слід також враховувати перебіг строку позовної давності. Зауважує, що зважаючи на дуже малий строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, Національна академія Національної гвардії України, як установа (заклад), зобов`язана була подати позов в місячний строк. Додатково повідомляє, що відповідно до акту звірки між НА НГУ та ОСОБА_1 за період з 01.11.2024 по 31.10.2025, відповідачем здійснено один платіж (саме в день розірвання контракту) по погашенню суми заборгованості вартості витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти на загальну суму 55,00 грн (п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок). Наголошує, що цей факт вкотре доводить обізнаність відповідача про наявну заборгованість, її розмір та обов`язок щодо сплати нарахованих сум відшкодування, що також вкотре свідчить про відмову від добровільного погашення заборгованості вартості витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що ОСОБА_1 саме за його особистим бажанням був переміщений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), що свідчить про його бажання продовжувати проходити військову службу, але у військовій частині НОМЕР_1 саме Національної гвардії України з Академії, якої він був відрахований. Враховуючи його вік 22 роки, він не підлягає мобілізації. Стверджує, що відповідно до рапорту ОСОБА_1 від 25.02.2025 та його пояснень вбачається, що рапорт було надруковано не відповідачем, його було відкореговано на підстави, визначені ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідач тільки підписав даний рапорт. Зауважує, що додатковим доказом того, що в рапорті вказано не ті підстави, які вказував відповідач, є той факт, що він, не перериваючи військову службу, перевівся в військову частину, яка безпосередньо виконує бойові завдання. Звертає увагу, що станом на 29.04.2025 (дата подання позову до суду про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням його у закладі вищої освіти, який останній не відшкодував добровільно) позивач не міг бути обізнаний про відмову відповідача від добровільного відшкодування витрат, оскільки у період з 19.04.2025 по 03.05.2025 поштове відправлення з претензією №84/1/1/7-204-2025, перебувало у поштовому відділенні, і у вказаний період відповідач мав право її отримати. Зауважує, що судовий процес може бути використаний для вирішення питань щодо відшкодування фактичних витрат, якщо особа відмовляється співпрацювати у вирішенні цього питання добровільно, а сама по собі його обізнаність з обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ, та з розміром таких витрат, не може слугували підставою для їх стягнення у судовому порядку. Наголошує, що сума, яку нарахував відповідач, як заборгованість, у розмірі 1 081 645 грн, є занадто великою, для вчорашнього студента, який ніде не працює та не має джерела доходів, окрім допомоги батьків. Не надання строку на добровільне погашення боргу та звернення до суду з подальшим примусовим стягненням великої суми є психологічним тиском на громадянина України, який захищає українців зі зброєю в руках.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені заздалегідь та належним чином.

Національна академія Національної гвардії України подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів у Національній Академії Національної гвардії України в період з 25.08.2022 по 04.04.2025 на посаді курсанта 2 відділення 212-Б навчальної групи курсу № 1 командноштабного факультету, військове звання - солдат.

Наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 25.08.2022 №171 «Про зарахування кандидатів з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання курсантами на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) у 2022 році» солдат ОСОБА_1 зарахований як кандидат на навчання на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра тактичного рівня підготовки та призначений на посаду курсанта.

Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 25.08.2022 №238 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано в списки перемінного складу Академії та на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України строком на період навчання з 25.08.2022.

За умовами пункту 1 вказаного контракту, курсант зобов`язується відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання, або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У подальшому, 25.02.2025 солдатом ОСОБА_1 до керівництва Академії подано рапорт із клопотанням про відрахування його з навчання у навчальному закладі та з числа курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) на підставі ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

17.03.2025 на засіданні вченої ради Національної академії Національної гвардії України розглядалося питання про відрахування курсантів, які не бажають продовжувати навчання у Національній академії Національної гвардії України, а саме: курсанта 2 відділення 212-Б навчальної групи курсу №1 командно-штабного факультету солдата ОСОБА_1 та було ухвалено рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби (навчання) у Національної академії Національної гвардії України.

Рішення ОСОБА_2 викладено у витягу з рішення №7 засідання вченої ради Національної академії Національної гвардії України від 17.03.2025 та введено в дію наказом начальника Академії від 18.03.2025 №298 «Про введення в дію рішення засідання вченої ради Академії від 17.03.2025 №7».

Згідно наказу начальника Академії від 18.03.2025 №304 «Про висновки службового розслідування за фактом небажання продовжувати навчання солдатом ОСОБА_1 » задоволено рапорт солдата ОСОБА_1 та прийнято рішення про подальше відрахування його з вищого військового навчального закладу відповідно до ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 21.03.2025 №10 "По особовому складу", відповідно до ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з солдатом ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), відраховано з навчання та вирішено вважати такими, що проходить військову службу за призовом, під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до наказу начальника Академії від 04.04.2025 №99 (по стройовій частині) достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії і відповідачем.

Відповідач виключений зі списків перемінного складу курсантів та всіх видів забезпечення на підставі ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через небажання продовжувати навчання.

Згідно із розрахунком фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 за період з 25.08.2022 по 04.04.2025, витрати на його утримання становлять 1081700,18 грн, з них: грошове забезпечення військовослужбовців - 883475,82 грн; предмети, матеріали, обладнання та інвентар, у тому числі м`який інвентар та обмундирування - 30972,60 грн; оплата медикаментів та перев`язувальних матеріалів - 4487,80 грн; продукти харчування - 126147,57 грн; оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 36616,39 грн.

Відповідач ознайомлений з розрахунком фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 за період з 25.08.2022 по 04.04.2025, про що свідчить його підпис на розрахунках.

Позивач 15.04.2025 направив на адресу реєстрації місця проживання відповідача претензію №84/1/1/7-204-2025, в якій вимагав протягом 10 днів з дня отримання претензії сплатити на користь Національної академії Національної гвардії України заборгованості вартості витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у сумі 1081700,18 грн.

На підтвердження відправки претензії позивач надав квитанцію АТ «Укрпошта» про відправку рекомендованого листа № 390.

Відповідно до трекінгу АТ «Укрпошта» поштове повідомлення не було вручено відповідачу та повернуто на адресу позивача 12.05.2025 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії Національної гвардії України, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав обов`язок забезпечити реалізацію права відповідача на добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його у закладі вищої освіти, шляхом направлення претензії, в якій зазначено кінцевий строк виплати відшкодування та вказано банківські реквізити для перерахунку коштів.

При цьому, навіть у випадку, якщо претензія не була вручена з незалежних від позивача причин, але адресат мав об`єктивну можливість її отримати, зокрема шляхом її направлення на адресу місця реєстрації останнього, позивачем було б дотримано обов`язок щодо реалізації права відповідача на добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його у закладі вищої освіти.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена позовна вимога є передчасною, оскільки направлена на захист ще не порушеного права, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначені Законом України «Про національну гвардію України» від 13.03.2014 №876-VII (далі по тексту - Закон №876-VII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.1 Закону №876-VII Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України №876-VII до складу Національної гвардії України входять: з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України.

Організаційно Національна гвардія України складається з органів військового управління (головного органу військового управління Національної гвардії України та органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України), з`єднань, військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (ч.2 ст.5 Закону №876-VII).

Відповідно до пунктів 3, 6 розділу І, пункту 1 розділу VІІІІ Статуту Національна академія Національної гвардії України є вищим військовим навчальним закладом, державної форми власності, підпорядкованим Головному управлінню Національної гвардії України та знаходиться у сфері управління МВС України.

Основною метою діяльності Інституту є освітня діяльність, спрямована на підготовку курсантів (слухачів), ад`юнктів, докторантів для подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у Національній гвардії України за державним замовленням.

Фінансування Інституту здійснюється за рахунок коштів загального та спеціального фонду державного бюджету.

Відтак, курсанти, які навчаються в Національній академії Національної гвардії України перебувають на повному державному забезпеченні.

Відповідно до пункту 1 Положення про МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878 (далі по тексту Положення №878; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 50, 55, 56 п.4, пп.2 п.5 Положення №878 визначено, що МВС України: організовує в установленому порядку матеріально-технічне та ресурсне забезпечення діяльності апарату МВС та територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери його управління, Національної гвардії, зокрема приміщеннями, полігонами, засобами зв`язку, транспортними засобами, озброєнням, спеціальними засобами, пально-мастильними матеріалами, обмундируванням, іншими видами матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання покладених на них завдань; забезпечує формування пропозицій до обсягів державного замовлення на підготовку, перепідготовку та післядипломну освіту фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів для МВС, Національної гвардії та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; забезпечує на базі закладів освіти, що належать до сфери управління МВС, підготовку та професійне навчання кадрів для МВС, центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр, та Національної гвардії.

МВС України з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат МВС, територіальні органи, заклади, установи і на підприємства, що належать до сфери управління МВС, організовує роботу з підготовки та професійного навчання працівників МВС, поліцейських та військовослужбовців Національної гвардії.

Суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тесту - Закон №2232-XII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень ч.6 ст.2 Закону №2232-XII до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з п.3 ч.1, ч.3 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частиною 1 ст.25 Закону №2232-XII визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Згідно з ч.5 ст.25 Закону №2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною 10 ст.25 Закону №2232-XII установлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ч.11 ст.25 Закону №2232-XII контракт про проходження військової служби (навчання) розривається достроково, а курсанти чоловічої статі, відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі їх відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського, сержантського або старшинського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, вважаються такими, що проходять військову службу за призовом, та направляються:

під час проведення мобілізації та дії воєнного стану - до військових частин для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

При цьому у строк військової служби військовослужбовцям зараховується тривалість:

базової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період до вступу у заклади фахової передвищої військової освіти, вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти;

військової служби за контрактом до вступу у заклади фахової передвищої військової освіти, вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі по тексту - Порядок №964; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.3 Порядку №964 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних із: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг.

Порядок розрахунку витрат встановлюється Міноборони та центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані заклади фахової передвищої військової освіти, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти.

Пунктом 5 Порядку №964 визначено, що витрати відшкодовуються в розмірі різниці суми витрат з утримання курсантів і витрат з утримання громадян України, що пройшли базову військову службу: курсантами, які навчалися менше встановленого законодавством строку базової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк базової військової служби, - за весь період навчання, який відповідає строку базової військової служби.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (п.6 Порядку № 964).

За змістом пункту 2.1. Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління Державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення.

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку №964, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби, за визначений період навчання (у тому числі перебування на стажуванні, на лікуванні, на польовому виході тощо, за винятком терміну перебування у відпустках).

У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування.

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, за визначений період навчання до розрахунку береться різниця вартості норм харчування курсанта та військовослужбовця строкової військової служби.

Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби, про вартість фактично отриманого речового майна та лазне-прального забезпечення. При цьому для курсантів, які не вислужили встановленого законодавством строку строкової військової служби до вступу у ВНЗ, до розрахунку береться вартість речового майна та послуг лазне-прального забезпечення, отриманих лише за термін, що перевищує строк строкової військової служби, визначений статтею 23 Закону № 2232-XII.

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться вартість отриманого речового майна, але пропорційно фактичному часу його використання.

Утримання вартості речового майна провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби. Визначення залишкової вартості військового майна провадиться на підставі методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань.

Вартість отриманих послуг лазне-прального забезпечення цією категорією осіб за визначений період навчання не відшкодовується.

Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, відшкодовують вартість фактично отриманих послуг за відповідний період навчання.

Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрати на медичне забезпечення за відповідний період навчання не відшкодовують, окрім витрат на проведення військово-лікарської комісії.

Сума витрат на проведення військово-лікарської комісії утримується незалежно від періоду навчання.

Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо).

Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, відшкодовують фактичні витрати на їх перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад за визначений період навчання.

Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрат на їх перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад за визначений період навчання не відшкодовують.

До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г.

При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році.

Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв відшкодовують за визначений період навчання, за винятком терміну перебування у відпустках.

Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за визначений період навчання не відшкодовують.

Порядок нарахування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах залежить від того підпадає курсант під дію пункту 5 чи пункту 6 Порядку № 964.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Отже, у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом. В разі дострокового розірвання контракту курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

За умовами укладеного між Національною академією Національної гвардії України та ОСОБА_1 контракту, відповідач зобов`язався відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, відповідно до наказу начальника Академії «Про висновки службового розслідування за фактом небажання продовжувати навчання солдатом ОСОБА_1 » від 18.03.2025 №304 та витягу з наказу начальника Академії від 04.04.2025 №99 (по стройовій частині) контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України, укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії, і ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано), а ОСОБА_1 виключений зі списків змінного складу Академії за наявності підстав, передбачених частиною 11 (через небажання продовжувати навчання) статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відтак, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Згідно власноруч підписаного відповідачем контракту про проходження військової служби (навчання), останній добровільно взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною 11 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, відповідач був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку з відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання ним контракту.

Водночас, враховуючи приписи частини 11 статті 25 Закону №2232-XII та пункт 6 Порядку № 964, право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ виникає лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №340/685/19, від 10.10.2019 у справі №140/721/19, від 28.05.2021 у справі №320/7233/19, від 06.04.2023 у справі №400/4280/20, від 23.03.2023 у справі №420/24331/21, від 01.02.2024 у справі №400/210/21, від 30.09.2025 у справі №520/27185/21.

При цьому слід враховувати, що у разі дострокового розірвання контракту, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.

Відтак, враховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справі залежить від того, чи було відповідача ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку №964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

За матеріалами справи, згідно із розрахунком фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 за період з 25.08.2022 по 04.04.2025, витрати на його утримання становлять 1081700,18 грн, з них: грошове забезпечення військовослужбовців - 883475,82 грн; предмети, матеріали, обладнання та інвентар у тому числі м`який інвентар та обмундирування - 30972,60 грн; оплата медикаментів та перев`язувальних матеріалів - 4487,80 грн; продукти харчування - 126147,57 грн; оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 36616,39 грн.

Відповідач ознайомлений з розрахунком фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 за період з 25.08.2022 по 04.04.2025, про що свідчить його підпис на розрахунках.

Також, у матеріалах справи міститься заява-зобов`язання, підписана курсантом Донцовим М.Є. 03.04.2025, відповідно до змісту якої відповідач зобов`язується відшкодувати витрати на його утримання в Національній академії Національної гвардії України.

Позивач 15.04.2025 направив на адресу реєстрації місця проживання відповідача претензію № 84/1/1/7-204-2025, в якій вимагав протягом 10 днів з дня отримання претензії сплатити на користь Національної академії Національної гвардії України заборгованості вартості витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у сумі 1081700,18 грн.

Відповідно до трекінгу АТ «Укрпошта» поштове повідомлення не було вручено відповідачу та повернуто на адресу позивача 12.05.2025 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Отже, Національною академією Національної гвардії України вчинено належні дії щодо ознайомлення ОСОБА_1 із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі та запропоновано добровільно відшкодувати такі витрати.

Посилання відповідача, підтримані судом першої інстанції, на те, що позивач звернувся до суду раніше, ніж повернулось на адресу позивача поштове повідомлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», в якому містилась претензія №84/1/1/7-204-2025, як на підставу для відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі посилання не свідчать про порушення позивачем процедури повідомлення відповідача в розумінні Порядку №964 щодо добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, враховуючи, що позивач ознайомлений із розрахунком витрат та йому запропоновано добровільно відшкодувати такі витрати.

Більше того, матеріали справи не містять доказів добровільного погашення зазначеної суми ані станом на день звернення до суду з позовом, ані станом на день розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що заявлена до стягнення сума відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з утриманням відповідача у в Національної академії Національної гвардії України у період з 25.08.2022 по 04.04.2025 у розмірі 1081645,18 грн, підлягає стягненню з відповідача.

Судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин та безпідставно зазначено про відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують, що відповідачу запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у даній справі.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що в рапорті ОСОБА_1 від 25.02.2025 зазначено не ті підстави, які вказував відповідач, оскільки рапорт було відкореговано на підстави, визначені ч.11 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем наказу начальника Академії «Про висновки службового розслідування за фактом небажання продовжувати навчання солдатом ОСОБА_1 » від 18.03.2025 №304 та витягу з наказу начальника Академії від 04.04.2025 №99 (по стройовій частині). При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження підроблення (фальсифікації) підпису відповідача у рапорті від 25.02.2025.

Посилання відповідача на те, що він, не перериваючи військову службу, перевівся в військову частину, яка безпосередньо виконує бойові завдання, колегія суддів вважає такими, що не впливають на спірні правовідносини, оскільки відповідно до ч.11 ст.25 Закону №2232-XII контракт про проходження військової служби (навчання) розривається достроково, а курсанти чоловічої статі, відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням) та в разі їх відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського, сержантського або старшинського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, вважаються такими, що проходять військову службу за призовом, та направляються: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану - до військових частин для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Щодо твердження відповідача про те, що сума, яку нарахував позивач, як заборгованість, у розмірі 1 081 645 грн, є занадто великою, для вчорашнього студента, який ніде не працює та не має джерела доходів, окрім допомоги батьків, колегія суддів зазначає, що питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Наведене є однією із гарантій дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Вищенаведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.02.2018 у справі №826/18379/14 та від 18.06.2018 у справі №805/3284/17-а.

Інші доводи і заперечення сторін по суті спору на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 по справі № 480/3381/25 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги Національної академії Національної гвардії України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії Національної гвардії України суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 в Національної академії Національної гвардії України у період з 25.08.2022 по 04.04.2025 у розмірі 1081645,18 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко