Справа № 380/14911/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/14911/24 пров. № А/857/6839/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Прімєрової Наталії Григорівни, діючої на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Братичак У.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14.01.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

13.07.2024р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Прімєрова Н.Г., діюча на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Чернівецькій обл. про відмову в призначенні пенсії за віком № 00 від 29.05.2024р.;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи з 01.01.2004р. по 31.03.2024р. на посаді медсестри (сестри медичної) 1-го дитячого відділення в Інфекційній клінічній лікарні м.Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м.Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України № 1788-XIІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській обл. призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 22.05.2024р. згідно з її заявою № 3839 від 22.05.2024р. на підставі ст.13 Закону України № 1788-XIІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, визначеній п.3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р.) у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку 50 років при наявності страхового стажу більше 20 років, в тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років;

стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір (а.с.1-10).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.66 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2025р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. № 00 від 29.05.2024р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 01.01.2004р. по 31.03.2024р. на посаді медсестри (сестри медичної) 1-го дитячого відділення в Інфекційній клінічній лікарні м.Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м.Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі; повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 22.05.2024р., з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. сплачений судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп. (а.с.106-110).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Чернівецькій обл., який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.112-116).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що 11.10.2017р. набув чинності Закон України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (надалі Закон № 2148-VIII), яким Закон України № 1058-IV від 09.03.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», та, відповідно ст.ст.114, 115.

Після набрання чинності Законом № 2148-VIII пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 та № 2 призначаються виключно згідно з ст.114 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відтак, норми щодо можливості визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та пенсійного віку особи за нормами ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню після набрання чинності Законом № 2148-VIII.

При цьому згідно ч.2 п.2 ст.114 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затв. Кабінетом Міністрів України, за результатами атестацій робочих місць , після досягнення 55 років і за наявності, зокрема, у жінок страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років зазначених роботах (Список № 2)

Водночас, страховий стаж позивача становить 44 роки 0 місяців 0 днів, стаж роботи на пільгових умовах 38 років 1 місяць 22 дні, проте позивач не досягла 55 років, що суперечить ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому пенсійного органу були відсутні підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії.

Окрім цього, за змістом ст.60 Закону України № 1788-XIІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охороно здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у паталого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Однак, з 01.01.2004р. набрав чинності Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто з 01.01.2004р. всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі.

Оскільки, Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004р., то в подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України № 1788-XIІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004р. При цьому, пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004р. застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Таким чином, періоди роботи в закладах, передбачених ст.60 Закону України № 1788-XIІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення». зараховуються до страхового стажу в подвійному розмірі до 01.01.2004р. та в одинарному розмірі з 01.01.2004р.

Отже, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки позивач не досягла пенсійного віку.

Представником позивача Прімєровою Н.Г. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.137-143).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як з`ясовано під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 54-річного віку, 22.05.2024р. звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення на пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. розглянуло заяву позивача та 29.05.2024р. прийняло рішення № 00 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.40).

Згідно спірного рішення вік заявника 54 роки, страховий стаж особи з урахуванням кратності становить 44 роки 0 місяців 0 днів, стаж роботи на пільгових умовах 38 років 01 місяць 22 дні. Отже, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з підстав не досягнення нею пенсійного віку. Зазначено, що право на призначення пенсії заявник матиме право з 28.01.2025р.

Не погоджуючись із відмовою пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.01.2004р. по 31.03.2024р. на посаді медсестри (сестри медичної) 1-го дитячого відділення в Інфекційній клінічній лікарні м.Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м.Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі, та відповідно у призначенні пенсії за віком, представник позивача звернулася до суду із розглядуваним позовом.

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінкам після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, та на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-IV - з іншого в частині віку та страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Отже, оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи наявність у позивача відповідного віку (понад 50 років), наявність достатнього страхового стажу (понад 20 років) та пільгового стажу (понад 10 років), що дає право на призначення пенсії за віком з пільгових умовах за Списком № 2, суд дійшов до висновку про протиправність рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. № 00 від 29.05.2024р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Окрім цього, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу) продовжують діяти і підлягають застосуванню після 01.01.2004р.

За правилами ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 протягом спірного періоду з 01.01.2004р. по 31.03.2024р. працювала у інфекційних закладах охорони здоров`я на посаді медсестри (сестри медичної).

Отже, відмова відповідача зарахувати до стажу позивача в подвійному розмірі періоду її роботи з 01.01.2004р. по 31.03.2024р. у інфекційному закладі охорони здоров`я не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є протиправною.

Водночас, з метою повного та належного захисту прав позивача та враховуючи дискреційні повноваження пенсійного органу, необхідно зобов`язати ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 01.01.2004р. по 31.03.2024р. на посаді медсестри (сестри медичної) 1-го дитячого відділення в Інфекційній клінічній лікарні м.Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м.Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 22.05.2024р., з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог щодо відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл., тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XII/ та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон № 1058-IV.

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 цього Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» вказаного Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII.

03.10.2017р. Верховною Радою України було ухвалено Закон України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (набрав чинності з 11.10.2017р.), який доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст.12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» ст.13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015р., збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, через що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020р. у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

За таких умов відмова пенсійного органу в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Щодо правильності розрахунку страхового стажу позивача за період з 01.01.2004р., апеляційний суд враховує наступне.

Встановлено, що період роботи ОСОБА_1 на посаді медсестри (сестри медичної) 1-го дитячого відділення в Інфекційній клінічній лікарні м.Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м.Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня»), починаючи з 01.01.2004р., пенсійним органом зараховано до її страхового стажу в одинарному розмірі, тоді як періоди роботи до 01.01.2004р. в подвійному розмірі.

Отже, протягом спірного періоду з 01.01.2004р. по 31.03.2024р. позивач працювала у інфекційних закладах охорони здоров`я на посаді медсестри (сестри медичної), що не заперечується відповідачами.

Водночас, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст. 24 Закону № 1058-ІV).

Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу) станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені ст.60 Закону № 1788-XII, згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Тобто, враховуючи найскладніші умови трудової діяльності, що провокують професійне «вигорання» в наведених вище закладах охорони здоров`я, законодавцем було передбачено спеціальну преференцію - подвійне зарахування стажу для призначення пенсії під час перебування на посадах медичного працівника в таких закладах.

Стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує ст. 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.

Таким чином, Закон України № 1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування ст.60 Закону України №1788-XII при обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст.60 Закону № 1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017р.) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Отже, передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004р.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.12.2018р. у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019р. у справі № 485/103/17, від 04.12.2019р. у справі № 689/872/17, від 27.02.2020р. у справі № 462/1713/17, від 27.04.2023р. у справі № 160/14078/22.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що незарахування пенсійним органом до стажу позивача у подвійному розмірі періодів роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я з 01.01.2004р. по 31.03.2024р. не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є протиправним.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. № 00 від 29.05.2024р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним, через що правильно скасовано судом першої інстанції.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання ГУ ПФ України в Чернівецькій обл. зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 01.01.2004р. по 31.03.2024р. на посаді медсестри (сестри медичної) 1-го дитячого відділення в Інфекційній клінічній лікарні м.Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м.Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 22.05.2024р., з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства; судом першої інстанції наведено повну і детальну аргументацію його вибору, яка апелянтом не спростована.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача частково задоволені у визначений спосіб.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг слід покласти на апелянта ГУ ПФ України в Чернівецькій обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2025р. в адміністративній справі № 380/14911/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 19.01.2026р.