Справа № 120/7804/25
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2026-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7804/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

19 січня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

12 січня 2026 року д суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач є власницею двох об`єктів нежитлової нерухомості, розташованих у смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, а саме:

- будівлі свинарника № 3 "А" з прибудовами "а" і "а1", водонапірною баштою "Б" та артезіанською свердловиною № 1, загальною площею 475,6 кв. м, за адресою: 3-й провулок Київський, 16-В;

- будівлі консервного цеху "Б", котельні "Б1", убиральні "Д" та огорожі № 1, загальною площею 581,2 кв. м, за адресою: вул. Алеї, 75-3.

27.02.2025 та 08.04.2025 позивачка отримала податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області, якими їй визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2022, 2023 і 2024 роки, а саме:

- від 13.02.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 18 889,00 грн;

- від 13.02.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 3 091,40 грн;

- від 13.02.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 19 470,20 грн;

- від 13.02.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 15 932,60 грн;

- від 18.03.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 41 265,20 грн;

- від 18.03.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 33 767,60 грн.

Ці рішення були прийняті податковим органом після проведення звірки за зверненнями адвоката позивачки від 05.02.2025 та 10.02.2025. У відповіді податкового органу зазначено, що об`єкти ОСОБА_1 обліковуються як будівлі промисловості та склади й підлягають оподаткуванню на загальних підставах.

Позивачка не погоджується з цими висновками, оскільки вважає, що зазначені будівлі фактично є будівлями сільськогосподарського призначення та використовуються нею для власних господарських потреб - утримання тварин, зберігання кормів і продукції.

Позивач також вказує на те, що податкові повідомлення-рішення прийняті щодо тих самих об`єктів нерухомості, які вже були предметом судового розгляду у справі № 120/7302/21-а. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022 попередні податкові повідомлення-рішення стосовно цих самих будівель за 2021 рік були скасовані. Незважаючи на це, податковий орган у 2025 році знову визначив податкові зобов`язання за ті самі об`єкти.

Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернулась до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

В силу положень пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є та була у спірні періоди (2022-2024 роки) власницею об`єктів нежитлової нерухомості: свинарника № 3 "А", прибудов "а" та "a1", водонапірної башти "Б" й артезіанської свердловини № 1 загальною площею 475,6 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також будівель консервного цеху "Б", котельні "Б1", убиральні "Д" та огорожі "№ 1" площею 581,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2018 № 142719652, який підтверджує право власності ОСОБА_1 на нежитлові будівлі свинарника № 3 "А", прибудови "а" та "a1", водонапірну башту "Б" і артезіанську свердловину № 1 загальною площею 475,6 кв. м, на підставі рішення Стрижавської селищної ради від 18.09.2018 № 120, технічного паспорта, виданого 23.10.2018 (№ 70-Н3/102018), та повідомлення про готовність об`єкта до експлуатації від 23.10.2018 № 19.

Також це підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2018 № 147631128, яким засвідчено право власності ОСОБА_1 на будівлі консервного цеху "Б", котельні "Б1", убиральні "Д" та огорожі "№1" площею 581,2 кв. м, набуте на підставі договору дарування від 30.11.2018, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дробахою В.О., реєстровий № 777.

Таким чином, як власник зазначених об`єктів нерухомого майна, позивачка є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи з площі належних їй будівель та споруд і відповідних ставок податку, затверджених рішеннями Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області: від 14.07.2021 № 1, від 14.07.2022 № 1 та від 14.07.2023 № 3 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Стрижавської територіальної громади".

У зв`язку з цим контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 13.02.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 18 889,00 грн;

- від 13.02.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 3 091,40 грн;

- від 13.02.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 19 470,20 грн;

- від 13.02.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 15 932,60 грн;

- від 18.03.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 41 265,20 грн;

- від 18.03.2025 № 0-0228-UA0029909 на суму 33 767,60 грн.

Щодо наявності у позивача податкових пільг з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки з приводу будівлі консервного цеху - "Б", котельня "Б1", убиральня - "Д", огорожа - "№ 1", площею 581,2 кв. м., яка розташована за адресою: 3-й провулок Київський, 16-В, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, колегія суддів зазначає наступне.

В силу положень пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (у редакції чинній впродовж спірного періоду) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин та їх існування у 2022-2024 рр. для застосування податкової пільги, передбаченої пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, та звільнення платника податку від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, необхідною була сукупність таких умов:

1) будівля (споруда) належить на праві власності сільськогосподарському товаровиробнику, в тому числі фізичній особі;

2) будівля (споруда) відноситься до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

3) будівля (споруда) не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Надаючи оцінку наявності перерахованих умов для застосування податкових пільг в контексті розгляду цієї справи, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.5 будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.

Суд враховує, що належні позивачу на праві власності нежитлові будівлі, розташовані за адресою: 3-й провулок Київський, 16, будинок "В", смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, а саме свинарник № 3 "А", прибудови "а" та "a1", водонапірна башта "Б" та артезіанська свердловина № 1, за своїми технічними характеристиками відносяться до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, тобто є об`єктами, що підпадають під визначення споруд, звільнених від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Однак віднесення нежитлової будівлі до відповідного класу ще не є безумовною підставою для звільнення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє, від сплати цього виду податків, адже законодавець ставить у залежність використання сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Відтак необхідно також з`ясувати, чи є можна вважати позивачку сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Так, за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 0340/1905/18.

Так позивач вказує, що спірні нежитлові будівлі використовуються для ведення сільськогосподарської діяльності. У власності позивачки є земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орендовані ділянки для сінокосіння, а також вона є членом фермерського господарства "Бондарук" ().

Даючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає наступне, що за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" (далі Закон № 2238-III), сільськогосподарський товаровиробник фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (ст. 1 Закону України від 23 вересня 2008 року № 575-VІ "Про сільськогосподарський перепис").

Законом № 2238-III визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг.

Коди продукції сільського господарства та пов`язані з цим послуги визначені розділом 1 секції А "Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства" Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457.

Таким чином, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Відтак належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, від 10.04.2020 у справі № 823/1751/17, від 24.04.2020 у справі № 540/2206/19, від 17.02.2021 у справі № 820/3707/17 та від 22.04.2021 у справ № 822/3289/17.

Крім того, у власності позивача перебувають земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зокрема:

- ділянка з кадастровим номером :04:001:0130, площею 0,0963 га;

- частка у земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0020 площею 1,4186 га, яка розташована на території Ксаверівської сільської ради Вінницького району.

Також позивач орендує земельні ділянки на підставі договорів оренди від 11.07.2023:

- з кадастровим номером :01:007:0277 площею 1,0084 га;

- з кадастровим номером :02:007:0271 площею 7,0801 га, передані для сінокосіння.

Позивач зазначає, що вказані ділянки нею самостійно обробляються, а належні нежитлові будівлі - свинарник № 3 "А" з прибудовами, водонапірна башта "Б" та артезіанська свердловина № 1 фактично використовуються у сільськогосподарській діяльності для зберігання вирощеної продукції, кормів і сіна.

Наведеним спростовуються твердження апелянта про те, що позивач у спірний період не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником-фізичною особою.

Той факт, що нежитлові будівлі, на які нараховані грошові зобов`язання, позивачем не здаються в оренду (лізинг, позичку) відповідачем не заперечується, тобто є безспірним.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність обов`язкових умов, які є необхідними для звільнення від оподаткування належного позивачу об`єкта нежитлової нерухомості, відмінного від земельної ділянки, відповідно до положень пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України за 2022-2024 роки.

Колегія суддів звертає увагу, що будівлі консервного цеху - "Б", котельня "Б1", убиральня - "Д", огорожа - "№ 1", площею 581,2 кв. м., яка розташована за адресою: вул. Алеї, 75-3, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, то суд враховує, що спір між тими самими сторонами щодо нарахування податку на нерухоме майно за податковий період 2021 року стосовно тих самих об`єктів уже був предметом судового розгляду у справі № 120/7302/21-а.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022 оскаржувані податкові повідомлення-рішення було скасовано. При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачка є власником об`єктів промисловості та з врахуванням виду діяльності фермерського господарства, до якого належить позивачка, а також враховуючи використання таких об`єктів за функціональним призначенням щодо виробництва продукції, є можливим застосування абзацу "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таким чином, оскільки у спірний період нормативно-правове регулювання правовідносин між сторонами, так само як і фактичні обставини справи не змінилися, суд вважає, що наведений вище висновок суду апеляційної інстанції підлягає застосуванню при розгляді цієї справи на підставі положень ч. 4 ст. 78 КАС України.

При цьому суд наголошує, що Законом № 3603-IX від 23.02.2024, який набрав чинності з 16.03.2024, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, а саме:

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Також вказаним Законом змінено редакцію підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України та установлено, що не є об`єктом оподаткування:

є) будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, відповідними змінами до податкового законодавства істотно змінено умови звільнення від оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості, відмінних від земельної ділянки, що, у свою чергу, свідчить про те, що як висновки суду, зроблені при вирішенні справи за № 120/7302/21-а, так і висновки суду, зроблені при вирішенні цієї справи не можуть розповсюджуватися на подальші правовідносини між сторонами, зокрема у разі визначення позивачці зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, майбутніх податкових періодів.

Згідно з положеннями ст.ст. 77, 90 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши надані ними докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Моніч Б.С.