Справа № 280/4807/25
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2026 року м. Дніпросправа № 280/4807/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2025 в адміністративній справі №280/4807/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 , про визнання незаконною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 , у якому просить:

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Д.Г. від 03.06.2025 ВП № 77814021 про накладення штрафу на Головне управління у розмірі 5100,0 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2025 в адміністративній справі №280/4807/25 у задоволенні позову відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, не погодившись з рішенням суду подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 у справі №280/4673/23 позов третьої особи до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково: визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 у виготовленні та наданні ОСОБА_1 оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 відповідно до вимог ст.ст.43, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 за №704, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2023; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати ОСОБА_1 оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 у відповідності до вимог ст.ст.43, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-ХІІ, з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 за №704, щодо визначення посадових окладів і окладів за військовими званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2023 основного розміру пенсії ОСОБА_1 .

На виконання зазначеного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_4 було виготовлено довідку від 01.04.2024 №376/с про грошове забезпечення для нарахування пенсії ОСОБА_1 , відповідно до якої розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії становить 28816,50 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2023 у справі №280/4988/23, яке набрало законної сили 10.10.2023, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», та не виплати індексації за 2022, 2023 роки, відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», та Постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсій і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Закону України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн., згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, провести індексацію пенсії в березні 2022 та 2023 року, з урахуванням доплати 2000 грн. відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», та Постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 « Про індексацію пенсій і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та Закону України від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2024 у справі №280/6847/24 позовні вимоги третьої особи до позивача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволені: визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 , виходячи із грошового забезпечення, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 №376/с від 01.04.2024, виготовленої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/4673/23 від 31.08.2023; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи із грошового забезпечення (з урахуванням усіх його складових), зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 №376/с від 01.04.2024, виготовленої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/4673/23 від 31.08.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду у справі №280/6847/24 третій особі 24.03.2025 видані виконавчі листи.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білана Д.Г. від 16.04.2025 було відкрите виконавче провадження №77814021 щодо примусового виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/6847/24 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити певні дії, встановлено строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Крім того, у зазначеному виконавчому провадженні державним виконавцем 16.04.2025 були прийняті постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Листом від 13.05.2025 позивач повідомив відповідача про виконання рішення суду у справі №280/6847/24, а саме про проведений перерахунок розміру пенсії третьої особи за період з 01.02.2023 по 28.02.2025 донарахована пенсія у сумі 136400,97 грн, яка внесена до Реєстру судових рішень (реєстраційний №793404). Розмір пенсії стягувача з урахуванням рішення суду у справі №280/6847/24 станом на 01.05.2025 складає 21721,70 грн. Повідомлено, що виплата донарахованої суми буде здійснена після відповідного фінансування з Державного бюджету України.

До зазначеного листа позивача від 13.05.2025 був доданий розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою третьої особи, відповідно до якого за лютий 2023 року розмір пенсії третьої особи визначено в сумі 16964,20 грн, березень-жовтень 2023 року по 16730,73 грн, при цьому з матеріалів справи вбачається, що основний розмір пенсії третьої особи становить 65% від грошового забезпечення.

Постановою державного виконавця від 03.06.2025 на позивача накладений штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду по справі №280/6847/24 без поважних причин. При цьому в обґрунтування оскаржуваної постанови державний виконавець зазначив наступне:

«Рішенням суду встановлено, що перерахунок пенсії з 01.02.2023 здійснюється, виходячи із грошового забезпечення (з урахуванням усіх його складових), зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 №376/с від 01.04.2024, виготовленої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/4673/23 від 31.08.2023.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 376/с від 01.04.2024, грошове забезпечення стягувача з 01.02.2023 складає 28816,5 грн. Таким чином, пенсія стягувача з 01.02.2023 з урахуванням розміру вислуги років 65% повинна складати 18730,73 грн.

Проте, усупереч вимогам виконавчого документа, згідно відповіді боржника, пенсія з лютого по жовтень 2023 була обчислена у сумах 16964,20 грн. та 16730,73 грн. Поважних причин невиконання рішення у встановлений виконавцем строк у листах боржника не зазначено. Своїм правом, передбаченим Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до Запорізького окружного адміністративного суду щодо вирішення питання про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; відстрочення чи розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; зупинення виконання (дії) судового рішення; заміну сторони виконавчого; роз`яснення судового рішення тощо - боржник не скористався».

Судом встановлено, що станом на час вирішення справи рішення суду у справі №280/6847/24 третій особі не виплачена донарахована позивачем сума внаслідок неперерахування з Державного бюджету України коштів на ці цілі.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому п. 1 ч. 2 ст. 18 цього Закону визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.75 цього Закону).

Аналізуючи наведені положення законодавства суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу до боржника є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання (повторне невиконання) ним рішення суду без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

При цьому суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення (за повторне невиконання судового рішення) можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано (повторно не виконано) боржником без поважних причин, і боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Відповідно, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти на боржника штраф.

Установлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.

Передбачений статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що з оскаржуваної постанови вбачається, що штраф до позивача застосований не у зв`язку з невиплатою третій особі суми пенсії, а у зв`язку з невиконанням рішення суду в частині перерахунку пенсії третьої особи, виходячи із грошового забезпечення (з урахуванням усіх його складових), зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 №376/с від 01.04.2024, виготовленої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/4673/23 від 31.08.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зі змісту довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №376/с від 01.04.2024 вбачається, що розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії третьої особи на 01.02.2023 становив 28816,50 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що третя особа отримує пенсію в розмірі 65% від грошового забезпечення.

Відповідно, з 01.02.2023 по 31.03.2024 основний розмір пенсії третьої особи мав становити 18730,73 грн. (28816,50 грн. * 65%).

Проте, з розрахунку позивача вбачається, що за лютий 2023 року розмір пенсії третьої особи позивачем визначено в сумі 16964,20 грн, березень-жовтень 2023 року по 16730,73 грн, що є істотно меншим ніж 18730,73 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що за період з 01.02.2023 позивачем виконувалося інше рішення суду у справі №280/4988/23, через що відбувся перерозподіл грошових виплат колегія суддів відхиляє, оскільки рішення суду у справі №280/4988/23 не стосувалось основного розміру пенсії, а його предметом були доплата до основного розміру пенсії в розмірі 2000 грн та індексація пенсії.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про невиконання без поважних причин позивачем рішення суду у справі №280/6847/24 в частині перерахунку пенсії третьої особи за період лютий-жовтень 2023 року, виходячи із грошового забезпечення (з урахуванням усіх його складових), зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 №376/с від 01.04.2024, виготовленої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/4673/23 від 31.08.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно, оскаржувана постанова державного виконавця є правомірною, а тому у суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2025 в адміністративній справі №280/4807/25, - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2025 в адміністративній справі №280/4807/25, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко