Справа № 640/25962/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року

м. Київ

справа №640/25962/20

адміністративне провадження № К/990/6500/24

адміністративне провадження № К/990/10576/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційними скаргами Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, Офісу Генерального прокурора

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року (головуючий суддя - Клименчук Н.М.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року (головуючий суддя - Оксененко О.М., судді: Аліменко В.О., Мельничук В.П.)

у справі № 640/25962/20

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора, Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів

про визнання протиправними та скасування рішення і наказу.

I. РУХ СПРАВИ

1. У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Кадрової комісії від 16 вересня 2020 року № 221дп-20 (далі - Рішення № 221дп-20) в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника Управління міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 і накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани;

- визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора від 01 жовтня 2020 року № 4дц «Про застосування дисциплінарного стягнення» (далі - Наказ № 4дц).

2. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила про відсутність в її діях складу дисциплінарного проступку та відсутність у рішенні про притягнення до дисциплінарної відповідальності відомостей про наявність ознак складу конкретного дисциплінарного проступку. Крім того, вказано на порушення строків проведення перевірки дисциплінарної скарги, складення висновку за її результатами та на законодавчу невизначеність діяльності кадрової комісії.

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів № 221дп-20 від 16 вересня 2020 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника Управління міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 і накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора від 01 жовтня 2020 року № 4дц «Про застосування дисциплінарного стягнення».

4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

5. Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

6. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року.

7. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідачі звернулись із касаційними скаргами, в яких просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

8. Ухвалами Верховного Суду від 11 березня 2024 року та від 08 квітня 2024 року відкрито касаційні провадження за касаційними скаргами Офісу Генерального прокурора та Кадрової комісії відповідно.

9. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2025 року для розгляду справи № 640/25962/20 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Білак М.В., суддів Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. ОСОБА_1 проходить публічну службу на посаді заступника начальника Управління міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора.

11. До Офісу Генерального прокурора 01 липня 2020 року надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_2 - в.о. обов`язків начальника Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю щодо вчинення прокурорами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дисциплінарного проступку.

12. Дисциплінарна скарга пов`язана із порушенням вимог чинного законодавства, допущених працівниками Офісу Генерального прокурора при організації та здійсненні процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000933 від 23 квітня 2019 року за частиною третьою статті 305, частиною третьою статті 307 КК України. Неналежна поведінка прокурорів згідно з частиною першою статті 43 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків.

13. Рішенням члена Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів ОСОБА_4 від 07 липня 2020 року № 07/3/2-653дс-192дп-20 відкрито дисциплінарне провадження щодо прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

14. Розглянувши матеріали дисциплінарного провадження № 07/3/2-653дс-192дп-20 член кадрової комісії ОСОБА_5 запропонував дисциплінарне провадження закрити стосовно ОСОБА_3 закрити та прийняти рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді догани, що підтверджується висновком від 02 вересня 2020 року.

15. У висновку зазначено, що ОСОБА_1 з 08 січня 2020 року входила до групи прокурорів - процесуальних керівників у кримінальному провадженні № 0000933. 31 березня 2020 року без погодження із старшим групи прокурорів ОСОБА_1 вчинила процесуальну дію та прийняла процесуальне рішення - постанову про закриття кримінального провадження за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за частиною третьою статті 307 КК України. Кримінальне провадження було закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Постановою заступника Генерального прокурора від 04 травня 2020 року процесуальне рішення прокурора ОСОБА_1 скасовано як незаконне та необґрунтоване.

Окрім цього ОСОБА_1 як прокурор, якою прийнято рішення про закриття кримінального провадження щодо підозрюваних, у порушення вимог пункту 3 розділу IV Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 березня 2019 року № 51 (далі - Порядок № 51) у строк до 03 квітня 2020 року не передала матеріали закритого кримінального провадження саме заступнику Генерального прокурора, згідно з розподілом обов`язків.

16. За наслідками розгляду висновку від 02 вересня 2020 року № 07/3/2-653дс-192дп-20, Кадровою комісією 16 вересня 2020 року прийнято рішення № 221дп-20 про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора ОСОБА_3 та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора ОСОБА_1 та накладення на неї дисциплінарного стягнення у виді догани.

17. Наказом Генерального прокурора від 01 жовтня 2020 року № 4дц за неналежне виконання службових обов`язків до заступника начальника Управління міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, відповідно до пункту 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, на підставі рішення Кадрової комісії від 16 вересня 2020 року № 221дп-20.

18. Не погоджуючись з рішенням № 221дп-20 та Наказом № 4дц, позивач звернулась до суду.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

19. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення від 16 вересня 2020 року № 221дп-20 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника управління міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

20. Враховуючи, що дисциплінарну скаргу зареєстровано 01 липня 2020 року, то двомісячний строк проведення перевірки дисциплінарної скарги та відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності сплив 01 вересня 2020 року. Висновок складено членом кадрової комісії 02 вересня 2020 року, тобто із пропуском встановленого пунктом 2 розділу ІІІ Порядку № 266 строку. При цьому доказів продовження рішенням кадрової комісії строку проведення перевірки не надано.

21. Спірне рішення про накладення дисциплінарного стягнення від 16 вересня 2020 року не могло набрати чотирьох голосів, як це передбачено пунктом 16 розділу ІІІ Порядку № 266, оскільки право голосу мали лише три члени Кадрової комісії.

22. З огляду на протиправність Рішення № 221дп-20 також є протиправним та підлягає скасуванню і наказ від 01 жовтня 2020 року № 4дц «Про застосування дисциплінарного стягнення».

23. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення першої інстанції, спростував всі процедурні порушення Кадрової комісії, зазначивши, що ОСОБА_1 не було допущено неналежного виконання службових обов`язків. Вказав на відсутність обов`язку у позивачки узгоджувати процесуальне рішення зі старшим прокурором групи, оскільки на момент винесення постанови про закриття кримінального провадження старшого прокурора групи було переведено на іншу посаду, а ОСОБА_1 фактично обійняла посаду як процесуальний керівник у кримінальному провадженні.

24. Також суд апеляційної інстанції вказав про відсутність порушення позивачем пункту 3 розділу IV Порядку № 51 щодо обов`язку невідкладно передати матеріали кримінального провадження у разі його закриття керівнику прокуратури відповідного рівня або його першому заступнику чи заступнику, які в межах компетенції здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування. Так, ОСОБА_1 матеріали кримінального провадження невідкладно передала начальнику управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора для підготовки доповіді з цього питання заступнику Генерального прокурора, який в подальшому своєчасно проінформував керівництво Офісу Генерального прокурора.

25. Окрім того, суд апеляційної інстанції наголосив, що оцінка обґрунтованості та законності прийнятих рішень прокурором - процесуальним керівником у кримінальному провадженні не входить до повноважень Кадрової комісії, що свідчить про помилковість її висновків при прийнятті 16 вересня 2020 року рішення №221дп-20. Відповідно лише постановою заступника Генерального прокурора від 04 травня 2020 року процесуальне рішення прокурора ОСОБА_1 було скасовано. Суд констатував відсутність будь-яких негативних наслідків від прийняття ОСОБА_1 рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України, а відтак, обраний Кадровою комісією вид дисциплінарного стягнення з огляду на встановлені у справі обставини викликає сумнів щодо його пропорційності та співмірності вчиненому проступку.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

26. Касаційні провадження відкрито на підстав пунктів 1, 3 частини четвертої статі 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

27. Так, в обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відповідачі зазначають, що апеляційним судом до вказаних правовідносин неправильно застосовано:

- статтю 37 КПУ України, а саме без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 9901/533/19;

- пункт 1 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 640/9555/22, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7008/20 та Великої Палати Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 9901/315/19 та від 04 вересня 2018 року у справі № 800/513/17.

28. Кадрова комісія також у своїй касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування статті 45 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 9 розділу І Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом Генерального прокурора від 04 листопада 2019 року № 266 (далі - Порядок № 266), а саме без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7008/20 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 9901/987/18.

29. В обґрунтування пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржники зазначають про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 3 розділу ІV Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 березня 2019 року № 51.

30. Представник Офісу зазначив, що винесення незаконної (як встановлено заступником Генерального прокурора та матеріалами службового розслідування) постанови про закриття кримінального провадження, всупереч пункту 3 розділу IV Порядку № 51 без узгодження зі старшим групи прокурорів та ненадіслання впродовж 3 діб матеріалів закритого кримінального провадження заступнику Генерального прокурора, могло призвести до звільнення від кримінальної відповідальності осіб без проведення належного досудового розслідування. Також необґрунтоване закриття кримінального провадження стосовно осіб, причетних до переміщення через митний кордон України наркотичних засобів обсягом 350-500 кг спричинило негативний суспільний резонанс та було висвітлено у численних публікаціях засобів масової інформації.

31. Представник Кадрової комісії у касаційній скарзі наголосив, що у спірному дисциплінарному провадженні не надавалась оцінка дій та рішень прокурора ОСОБА_1 кримінальному провадженні як процесуального керівника з точки зору їх обґрунтованості та достатності, як про це зазначив суд апеляційної інстанції у своїй постанові. Оцінка законності процесуальної дії прокурора ОСОБА_1 була надана прокурором вищого рівня - заступником Генерального прокурора Мустецею І.В., який постанову про закриття кримінального провадження визнав незаконною, необґрунтованою з огляду на те, що у кримінальному провадженні не забезпечено повного та неупередженого слідства.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

32. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.

33. Спірні правовідносини у цій справі виникли щодо правомірності накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на заступника начальника Управління міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора за неналежне виконання службових обов`язків.

34. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру».

35. Пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII визначено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків.

36. Визначення понять «службові обов`язки прокурора» та «неналежне виконання службових обов`язків прокурором» неодноразово формував Верховний Суд, про що зазначили відповідачі у касаційних скаргах.

37. Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2023 року (справа № 640/7008/20) вказав, що поняттям «службові обов`язки» охоплюються обов`язки прокурора при виконанні покладених на прокуратуру функцій, що пов`язані зі статусом прокурора. Неналежним виконанням службових обов`язків є здійснення прокурором покладених на нього обов`язків із порушенням законів та підзаконних актів (не такою мірою, як того вимагають інтереси служби), що призвело чи може призвести до суспільно негативних наслідків.

38. У постанові від 31 жовтня 2023 року (справа № 640/9555/22) Верховний Суд зазначив, що статус прокурора насамперед передбачає неухильне дотримання ним вимог законодавства та чітке виконання вказівок керівництва у системі органів прокуратури. Саме такий порядок забезпечує максимальне та ефективне виконання завдань кримінального провадження, що передусім полягає у захисті громадян від злочинних посягань та злочинів в цілому, у тому числі і від корупційних діянь. Недотримання прокурором цих вимог складає неналежне виконанням обов`язків та є підставою для застосування до нього відповідних заходів дисциплінарної відповідальності.

39. Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/315/19 (постанові від 16 грудня 2020 року) вказала, що незабезпечення прокурором здійснення об`єктивного та неупередженого процесуального керівництва, непроведення досудового розслідування в розумні строки у кримінальних провадженнях, невжиття встановлених КПК заходів для дослідження обставин таких правопорушень, ненадання їм належної правової оцінки та незабезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень - дають достатні підстави щодо неналежного виконання службових обов`язків.

40. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 800/513/17 (П/9901/196/18) зазначено, що відповідно до статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний: неухильно додержуватися присяги прокурора; виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури; проходити щорічну таємну перевірку доброчесності. Виходячи з аналізу Закону № 1697-VII, службовими обов`язками працівника прокуратури слід вважати нормативно визначені вид та міру необхідної поведінки, котрі забезпечують реалізацію завдань, поставлених перед прокуратурою суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних функцій.

41. Таким чином, невиконання працівником прокуратури обов`язку, який впливає на ефективне здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, є неналежним виконанням прокурором службових обов`язків.

42. Процедуру організації діяльності слідчих прокуратури, керівників органів досудового розслідування органів прокуратури та прокурорів усіх рівнів у кримінальному провадженні визначає Порядок № 51, згідно із вимогами пункту 3 розділу ІV якого прокурор у кримінальному провадженні, здійснюючи процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, відповідно до вимог законодавства, зокрема у разі здійснення повноважень у складі групи прокурорів перед вчиненням процесуальних дій та прийняттям процесуальних рішень, узгоджує їх зі старшим прокурором групи, рішення якого є остаточним.

43. Отже, вказаною нормою визначено, що здійснення процесуального керівництва досудового розслідування у складі групи прокурорів позбавляє прокурора певної автономності, оскільки покладає на нього обов`язок погоджувати свої процесуальні дії зі старшим прокурором групи.

44. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 08 січня 2020 року входила до групи прокурорів - процесуальних керівників у кримінальному провадженні № 0000933. 31 березня 2020 року позивач без погодження зі старшим групи прокурорів вчинила процесуальну дію та прийняла процесуальне рішення - постанову про закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за частиною третьою статті 307 КК України у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

45. Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, дійшов висновку про відсутність обов`язку у позивача узгоджувати прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження із старшим прокурором групи ОСОБА_9 з огляду на його переведення 16 січня 2020 року на іншу посаду, у зв`язку з чим ОСОБА_1 фактично обійняла посаду процесуального керівника у вказаному кримінальному провадженні, що спростовує посилання на недотримання останньою пункту 3 розділу IV Порядку № 51 щодо узгодження процесуального рішення зі старшим прокурором групи.

46. Проте, колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим та таким, що суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 02 червня 2020 року у справі № 9901/533/19, відповідно до якого переведення прокурора на посаду до іншого відділу прокуратури не може вважатися поважною причиною, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, у якому він був визначений прокурором у встановленому КПК України порядку.

47. Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КПК України прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

48. За приписами статті 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

49. Відповідно до пункту 2 розділу ІV Порядку № 51 у складному кримінальному провадженні відповідною постановою визначають групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у провадженні, у тому числі з числа прокурорів прокуратур різних рівнів, а також прокурора для керівництва такою групою (старшого групи прокурорів), який забезпечує загальне планування, розподіл обов`язків та навантаження між членами групи, доступ членів групи до накопиченої інформації, організацію обміну потрібною інформацією, контроль за своєчасністю та повнотою проведення процесуальних і слідчих дій, враховує мотивовані позиції прокурорів групи щодо додержання вимог законодавства, виконання завдань кримінального провадження, реагує на факти порушень вимог кримінального процесуального законодавства.

50. Таким чином, переведення особи на посаду прокурора до іншого відділу прокуратури не може вважатися законною підставою нездійснення процесуальних повноважень старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні, формалізація яких визначається в рамках КПК України відповідною постановою згідно з Порядком № 51.

51. Судом апеляційної інстанції встановлено, що старшим групи (куди входила і ОСОБА_1 ) у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за частиною третьою статті 307 КК України визначено прокурора ОСОБА_9 , якого 16 січня 2020 року переведено на посаду начальника другого відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, підтриманням публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора.

52. Водночас, доказів того, що переведення ОСОБА_9 на іншу посаду унеможливлювало його участь у кримінальному провадженні, в якому він був визначений старшим групи прокурорів відповідно до процедури встановленої КПК України та Порядком № 51 не надано та судами попередніх інстанцій не встановлено.

53. Крім того, повноваження старшого групи прокурорів ОСОБА_9 , у зв`язку з його переведенням, не були покладені на іншого прокурора, як і не були покладені на ОСОБА_1 , тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 фактично обійняла посаду як процесуальний керівник у вказаному кримінальному провадженні є необґрунтованим, оскільки не підтверджується відповідними доказами.

54. Таким чином, ОСОБА_1 всупереч вимогам статті 37 КПК України та пунктів 2, 3 розділу ІV Порядку № 51 самостійно без погодження зі старшим групи прокурорів ( ОСОБА_9 ) вчинила процесуальну дію та прийняла процесуальне рішення - постанову про закриття кримінального провадження.

55. Крім того, після прийняття рішення про закриття кримінального провадження щодо підозрюваних ОСОБА_1 у визначений законодавством строк (до 03 квітня 2020 року) не передала матеріали кримінального провадження заступнику Генерального прокурора, згідно з розподілом обов`язків.

56. Суд апеляційної інстанції зазначив про виконання позивачкою вимог пункту 3 розділу ІV Порядку № 51, оскільки ОСОБА_1 передала матеріали начальнику управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора, для підготовки доповіді з цього питання заступнику Генерального прокурора, який в подальшому своєчасно проінформував керівництво Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , який у подальшому поінформував про це керівництво Офісу Генерального прокурора, що підтверджується викопіюванням з системи електронного документообігу органів прокуратури України.

57. Однак законодавець зобов`язав прокурора передавати матеріали кримінального провадження, яке було закрите, керівнику прокуратури відповідного рівня чи його заступнику для перевірки законності та обґрунтованості такого закриття. Проте позивач не виконала такий обов`язок та передала матеріали начальнику управління, самостійно не проінформувавши про це керівництво.

58. У дисциплінарному провадженні не надавалась оцінка дій та рішень прокурора ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000933 як процесуального керівника з точки зору їх обґрунтованості та достатності, про що вказано і в самому рішенні Кадрової комісії від 16 вересня 2020 року № 221дп-20. Кадрова комісія зазначила про те, що оцінка обґрунтованості, законності прийнятих будь-яких рішень прокурором - процесуальним керівником у кримінальному провадженні не входить до повноважень кадрової комісії.

59. Оцінка законності процесуальних дій позивача як прокурора була надана прокурором вищого рівня - заступником Генерального прокурора, постановою якого від 04 травня 2020 року визнана незаконною, необґрунтованою та скасована постанова ОСОБА_1 від 31 березня 2020 року про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

60. У контексті наведеного, колегія суддів нагадує, що дисциплінарне провадження стосовно прокурора ОСОБА_1 відкрито за дисциплінарною скаргою в.о. начальника Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю ОСОБА_2 , що не суперечить положенням частини другої статті 45 Закону № 1697-VII.

61. За наведених обставин Верховний Суд приходить до висновку, що сукупність установлених у дисциплінарному провадженні порушень позивачем службових обов`язків, пов`язаних зі статусом прокурора, в тому числі у формі процесуального керівництва, які не спростовані в ході судового розгляду, становлять склад дисциплінарного проступку - неналежне виконання службових обов`язків. Отже, оскаржуваний висновок судів попередніх інстанцій про протиправність Рішення № 221дп-20 та Наказу № 4дц є необґрунтованим.

62. Також в оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність будь-яких негативних наслідків від прийняття ОСОБА_1 рішення про закриття кримінального провадження, а тому обраний Кадровою комісією вид дисциплінарного стягнення (догана) був визнаний непропорційним та неспівмірним із вчиненим проступком.

63. Проте Верховний Суд із таким твердженням не погоджується.

64. Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1697-VII догана є найменшим видом дисциплінарного стягнення, які можуть бути накладені на прокурора.

65. При цьому винесення ОСОБА_1 незаконної (як встановлено заступником Генерального прокурора) постанови про закриття кримінального провадження без узгодження зі старшим групи прокурорів та ненадіслання у визначений строк матеріалів закритого кримінального провадження заступнику Генерального прокурора, могло призвести до звільнення від кримінальної відповідальності осіб причетних до переміщення через митний кордон України наркотичних речовин обсягом 350-500 кг без проведення належного досудового розслідування.

66. Також суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову про залишення без змін рішення суду першої інстанції, допустив порушення процесуальних норм оскільки не звернув увагу на мотиви з яких виходив суд, задовольняючи позовні вимоги, та які не є ідентичними до мотивів суду апеляційної інстанції.

67. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 317 КАС України однією з підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

68. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування Рішення № 221дп-20 та Наказу № 4дц внаслідок порушення Кадровою комісією процедури прийняття таких рішень, не досліджуючи допущений позивачем дисциплінарний проступок та не надаючи йому оцінки. При цьому, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, спростував всі процедурні порушення Кадрової комісії (саме таких висновків дійшов і Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції) та вказав на відсутність неналежного виконання позивачем службових обов`язків за результатами надання оцінки дисциплінарному проступку.

69. Відповідно до частин першої - третьої статті 351 КАС суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

70. Враховуючи неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 341, 345, 351, 356 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів та Офісу Генерального прокурора - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі № 640/25962/20 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів про визнання протиправними та скасування рішення і наказу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

Постанова ухвалена з окремою думкою.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська,

Судді Верховного Суду