Справа № 120/17256/25
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

20 січня 2026 р. Справа № 120/17256/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В межах цієї позовної заяви позивачем заявлено такі вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання позивача непридатним до військової служби та про виключення з військового обліку;

- зобов?язати Вінницький об?єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, відповідно до відомостей, зазначених у військовому квитку серії НОМЕР_1 виданому 13.06.1990.

19.01.2026 за вх.№3653/26 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову. Так, позивач просить забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 та його структурним підрозділам, в особі їх посадових/службових осіб вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №120/17256/25; заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 та його структурним підрозділам вчиняти дії, пов?язані з прийняттям наказу про призов позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправленням позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період до місць проходження військової служби до моменту набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №120/17256/25; заборони територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки в особі її посадових/службових осіб вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, до моменту набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №120/17256/25.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що бездіяльність відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку створює реальну та безпосередню загрозу його призову під час мобілізації до ухвалення рішення у справі. Позивач зазначає, що, незважаючи на рішення ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, у реєстрі відсутні відповідні дані, що, в свою чергу, призводить до обліку позивача як придатного та такого, що порушив правила військового обліку. Позивач також наголошує, що електронний військово-обліковий документ Резерв+, сформований 05.01.2026 містить текст наступного змісту: «Порушення правил військового обліку», причина звернення до Нацполіції: не уточнили дані до 16.07.2024, дата звернення: 20.06.2025. Відтак, на переконання позивача, відповідач вчиняє активні дії щодо його мобілізації. З огляду на незворотність процедури мобілізації, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим ефективний захист та поновлення його порушених прав.

Ч. 1 ст. 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Таким чином, суд вважає за можливе розгляд заяви про забезпечення позову здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Також при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 30.09.2019 у справі №826/10936/18, від 22.11.2019 у справі №640/18007/18.

Суд також зауважує, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, враховується й специфіка правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав, а також у випадку наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами та обґрунтованими належними доказами.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з військовим квитком № НОМЕР_2 позивач з 17.10.2019 знятий з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 з виключенням з військового обліку за станом здоров`я.

З копії електронного військово-облікового документу з "Резерв+" (станом на 05.01.2026) вбачається, що позивач рахується на обліку у відповідача, а також наявні відомості про порушення позивачем правил військового обліку, а саме: неуточнення облікових даних до 16.07.2024. Крім того, вказано про проходження позивачем 22.07.2025 ВЛК та прийняття постанови про придатність позивача до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони.

Як убачається зі змісту заяви, позивач обґрунтовує необхідність забезпечення позову припущенням про можливість його призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з невнесенням відповідачем відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Водночас такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про вчинення відповідачем та іншими ТЦК та СП реальних, конкретних та активних дій, спрямованих безпосередньо на призов позивача на військову службу.

З наданих матеріалів не вбачається, що щодо позивача відповідачем приймалися рішення про призов, видавалися повістки, приймався наказ про мобілізацію, здійснювалися заходи з відправлення позивача до місця проходження військової служби або вчинялися інші дії, які б свідчили про наявність реальної та безпосередньої загрози мобілізації позивача до ухвалення рішення у даній справі.

Наявність в електронному військово-обліковому документі «Резерв+» відомостей про порушення правил військового обліку, а саме неуточнення облікових даних до 16.07.2024, сама по собі не є підтвердженням здійснення відповідачем активних дій щодо призову позивача на військову службу, а лише свідчить про факт несвоєчасного оновлення позивачем облікових даних. Крім того, зазначені позивачем відомості щодо звернення до органів Національної поліції не підтверджують вчинення відповідачем дій, спрямованих на призов позивача, та не свідчать про прийняття будь-яких індивідуальних актів, які безпосередньо створювали б для позивача обов`язок проходження військової служби під час мобілізації.

Суд враховує, що забезпечення позову в адміністративному судочинстві є винятковим заходом, застосування якого можливе лише за наявності переконливих доказів існування загрози ефективному захисту прав особи.

В даному випадку позивачем не доведено існування фактичних обставин, які б свідчили про необхідність застосування таких заходів.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Маслоід Олена Степанівна