Справа № 160/16661/25
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2026-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 05 червня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
-зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати періоди роботи в органах державної податкової служби з 02.07.1995 по 16.12.2024 до стажу державної служби та призначити ОСОБА_1 з 18.04.2025 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р№889-VІІІ.
Позивач стверджує, що на час звернення до відповідача із заявою про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» мав достатній стаж державної служби, що підтверджується записами в трудовій книжці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
08 липня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказав, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, станом на 01.05.2016 складає 02 роки 04 місяці 18 днів, що є недостатнім для переведення з одного виду пенсії на інший. Також, на переконання відповідача, період роботи позивача в органах державної податкової служби не може бути врахований як період роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, оскільки позивачу присвоювалися спеціальні звання, а у разі присвоєння спеціального звання відповідно надбавка за ранг державного службовця не виплачується і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ. Також, зазначено, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не перебувала на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01.05.2016 складає 02 роки 04 місяці 18 днів, а тому норми ані п.10, ані п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, не дотримуються. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
16 липня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Головне управління не є суб`єктом прийняття оскаржуваного рішення, а тому не є відповідачем у справі. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вказало, що за наданими до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області документів встановлено, що станом на 01.05.2016позивачка набула 02 роки 04 місяців 18 днів стажу державної служби, відповідно позивачка станом на 01.05.2016 не набула 20 років стажу державної служби. Крім того, стаж служби в органах податкової служби не входить до переліку посад, що відносяться до державної служби, визначених ст.25 Закону №3723. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.02.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
18.04.2025 позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Позивачка вважає, що відмова територіального органу Пенсійного фонду України у переведенні її на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII є протиправною, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу" вона станом на 01.05.2016 мала не менше 10 років стажу державної служби та займала посаду, віднесену до категорій посад державної служби.
Відповідно до наданої позивачем трудової книжки серії НОМЕР_1 та вкладишу до неї серії НОМЕР_2 , позивачка працювала на наступних посадах:
з 15.02.1993 до 15.01.1997 у державній податковій інспекції у м.Марганець;
з 16.01.1997 до 16.02.1998 у державній податковій інспекції у м.Марганець;
з 17.02.1998 до 16.03.1998 у державній податковій інспекції в м. Марганець;
з 17.03.1998 до 15.03.2012 в Марганецькій об`єднаній державній податковій інспекції;
з 16.03.2012 до 15.03.2012 в Нікопольській ОДПІ Дніпропетровської області з 16.03.2012 до 20.07.2017 в Нікопольській ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області;
з 21.07.2017 до 29.08.2019, з 30.08.2019 до 04.01.2021 та з 05.01.2021 до 16.12.2024 у Головному управління ДПС у Дніпропетровській області.
З оскаржуваного рішення вбачається, що позивачу було зараховано наступні періоди перебування на державній службі: з 15.02.1993 до 02.07.1995 на посаді державного податкового інспектору відділу податків громадян.
Відтак, відповідачем частково підтверджено стаж державної служби позивача - 02 роки 04 місяці 18 днів.
Не погодившись з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон від 10.12.2015 №889-VIII).
Відповідно до п. 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 №889-VIII, з набранням чинності вказаного Закону втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон від 16.12.1993 №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 № 889-VIII).
Відповідно до пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 10.12.2015 №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 статті 37 Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №560/2398/19, від 01.12.2020 у справі №466/6057/17.
Так, станом на 01.05.2016 позивачеві зараховано 02 роки 04 місяці 18 днів (з 15.02.1993 до 02.07.1995) стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.
Водночас, не зараховано до стажу державної служби періоди роботи позивача з 02.07.1995 до 16.12.2024.
Відповідач пояснив незарахування спірних періодів трудової діяльності позивача до стажу державної служби тим, що позивачу присвоювалися спеціальні звання, а у разі присвоєння спеціального звання відповідно надбавка за ранг державного службовця не виплачується і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ.
Отже, для вирішення питання щодо правомірності відмови пенсійного органу у переведенні позивача на пенсію державного службовця необхідно з`ясувати, чи відноситься робота в податкових органах до стажу на відповідних посадах державної служби.
З цього приводу суд зазначає таке.
Відповідно до ст.1 Закону Української РСР «Про державну службу в Українській РСР» від 04.12.1990 №509-12 Державна податкова служба в Українській РСР створюється при Раді Міністрів Української РСР у складі Головної податкової інспекції Українській РСР і державних податкових інспекцій по областях, районах, містах і районах у містах.
Робота на посадах в місцевих органах державного управління міністерств і відомств УРСР включена до Переліку державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, наведеного в додатку до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283.
З 03.05.1994 діяла Постанова Кабінету Міністрів України №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби». Обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцем надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток, відпусток та призначення пенсії. Цим порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби.
Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723Х-ІІ при встановленні категорій посад державних службовців зроблено посилання на інші прирівняні до них посади.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті з 16.12.1993 визначав Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723Х-ІІ.
Відповідно до статті 1 цього Закону державна податкова служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Відповідно до ч.2 ст.9 зазначеного Закону, регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено Законом України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому норми Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723Х-ІІ застосовуються до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.
Спеціальним Законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», а з 12.08.2012 - Податковий Кодекс України.
Згідно ч.1 ст.4 цього Закону, Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин 2,3 цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади.
Посадовою особою державної податкової служби за правилами ч.1 ст.15 Закону України Про державну податкову службу в Україні, може бути особа, яка має вищу освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (ч.5,6 ст.15 цього Закону).
Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, та які займали посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики) у період до 12.08.2012 перебувають на державній службі та є державними службовцями.
З 12.08.2012 пунктом 344.1 ст.344 Податкового кодексу України визначено, що період роботи посадових осіб контролюючих органів (в тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання), крім діючих у них підрозділів податкової міліції, зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Вказане також кореспондується із ч.18 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723Х-ІІ, згідно якої період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до Закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Закону України від 04.12.1990 №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», як і Податковим Кодексом України не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723Х-ІІ, зокрема стаття 37, за правилами якої на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягай встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для жінок-не менше 20 років, для чоловіків-не менше 25 років, у тому числі стажу державної служби-не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців-незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.
Аналогічну позицію виклав Верховний Суд в постанові від 22 жовтня 2013 року у справі №21-340а13 зазначивши, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723Х-ІІ.
Висновок Верховного Суду України має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах.
Із системного аналізу вказаних норм убачається, що посадові особи податкових органів, яким присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в податкових органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері митної політики), фінансуються за рахунок державного бюджету, а відповідно одержують заробітну плату - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Також, порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою KM України від 03.05.1994 №283, також було передбачено зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах суддів, слідчих, а також час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок №283).
Так, згідно з абзацами третім та п`ятим пункту 2 Порядку №283 (чинного до набрання законної сили Законом України "Про державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року) було встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Отже, зважаючи на те, що як Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, так і нормами Законів України «Про державну службу» №3723-XII та Порядку №283, було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в податкових органах, враховуючи те, що ОСОБА_1 з 15.02.1993 працювала в податкових органах, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), те, що їй присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання у визначеному Законом від 25 червня 1991 року №1262-XII порядку, а також те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, і з отримуваної заробітної плати проводились відрахування відповідних (страхових, соціальних) внесків до спеціальних фондів державного бюджету, то всі періоди роботи (служби) позивача на зазначених посадах підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Суд також зауважує, що період роботи (служби) осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні званим) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи та час досягнення зазначеного віку.
Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року №839 (далі - Порядок №839).
Згідно з пунктом 9 Порядку №839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.
За приписами пункту 4 Порядку №839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.
Постановою Кабінету Міністрів України №306 від 20 квітня 2016 року "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
Відтак, спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених постановою Кабінету Міністрів України №306.
Згідно з пунктами 343.1, 343.2 та 343.3 статті 343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.
Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.
Пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Отже, посадові особи податкових органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що зазначені нижче спірні періоди роботи позивачки (служби) в органах Державної податкової служби відповідачем протиправно не зараховано у стаж її роботи на посадах державної служби:
з 02.07.1995 до 15.01.1997 у державній податковій інспекції у м.Марганець; з 16.01.1997 до 16.02.1998 у в державній податковій інспекції у м.Марганець; з 17.02.1998 до 16.03.1998 в державній податковій інспекції у м. Марганець; з 17.03.1998 до 15.03.2012 в Марганецькій об`єднаній державній податковій інспекції; з 16.03.2012 до 15.03.2012 в Нікопольській ОДПІ Дніпропетровської області; з 16.03.2012 до 20.07.2017 в Нікопольській ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області; з 21.07.2017 до 29.08.2019, з 30.08.2019 до 04.01.2021 та з 05.01.2021 до 16.12.2024 - у Головному управління ДПС у Дніпропетровській області.
Порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби періодів роботи ОСОБА_1 в органах державної податкової служби з 02.07.1995 до 16.12.2024.
За таких обставин, оскільки позивач станом на 01.05.2016 працювала на посадах, які відносяться до посад державної служби, зокрема в органах Державної податкової служби та станом на цю дату мала понад 20 років стажу державної служби, та досягла на момент звернення із заявою встановленого віку для призначення такого виду пенсії, то відповідно позивачка має право на переведення їй на пенсію державного службовця за ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ.
З огляду на наявність у позивача необхідного стажу державної служби 20 років, досягнення нею пенсійного віку, а також відповідності загального страхового стажу необхідному для призначення пенсії за віком у мінімальному розміру, в спірних правовідносинах дотримано умови для переведення позивача на пенсію відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723Х-ІІ.
З цих підстав підлягають задоволенню вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити з 18.04.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №8890-VІІІ.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачкою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати періоди роботи в органах державної податкової служби з 02.07.1995 до 16.12.2024 до стажу державної служби та призначити ОСОБА_1 з 18.04.2025 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон