Справа № 420/896/26
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/896/26
УХВАЛА

15 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Фомич О.М. звернувся до Одеського окружного адміністративного суду в порядку п.1 ч.1 ст.153 КАС України із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить в порядку забезпечення позову: заборони військовій частині НОМЕР_1 Міністерство оборони України, в особі її командира та іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, у тому числі зону бойових дій, до набрання законної сили рішення суду у справі.

Дана заява обґрунтована наступним.

ОСОБА_1 має намір звернутися до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 Міністерство оборони України, за участю третьої особи Військово-лікарська комісія № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправними та скасування наказів.

Предмет позовної заяви: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.11.2025 № 815 в частині призову за мобілізацією солдата ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерство оборони України (по стройовій частині) від 10.11.2025 року № 324 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини.

Заявник вказав, що забезпечення позову до розгляду справи по суті позовних вимог сприятиме збереженню існуючого права заявника на звільнення з військової служби, оскільки існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваних наказів, ґрунтуються на необґрунтованому та незаконному висновку ВЛК, прийнятому з порушенням вимог щодо встановлення діагнозу та визначення ступеня придатності особи до військової служби за наявності опікових уражень значної площі тіла.

Оскільки без вжиття необхідних та достатніх заходів забезпечення позову згідно ухвали суду, заходи щодо переміщення заявника для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини відносно заявника (на підставі протиправної, на думку заявника, постанови, оформленої довідкою від 23.08.2025 № 22/7805) будуть завершені та будь-яке рішення у справі не поновить порушені права. Тобто, військова частина НОМЕР_1 Міністерство оборони України в особі її командира та інших уповноважених осіб, фактично не має будь-яких перешкод для того, щоб в будь-який час здійснити заходи щодо відправки заявника до іншого місця служби або іншої військової частини, що унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, а також унеможливить ефективний захист та поновлення прав та інтересів позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.153 КАС України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.153 КАС України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.154 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами ч.2 ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що, як вважає заявник, без вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, будуть завершені заходи щодо переміщення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини (на підставі протиправної, на думку заявника, постанови, оформленої довідкою від 23.08.2025 № 22/7805), та будь-яке рішення у справі не поновить порушені права. Тобто, військова частина НОМЕР_1 фактично не має будь-яких перешкод для того, щоб в будь-який час здійснити заходи щодо відправки заявника до іншого місця служби або іншої військової частини, що унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, а також унеможливить ефективний захист та поновлення прав та інтересів позивача.

З цього приводу суд зауважує, що предметом позову, який має намір подати ОСОБА_1 , є визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.11.2025 № 815 в частині призову за мобілізацією солдата ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерство оборони України (по стройовій частині) від 10.11.2025 року № 324 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини.

У разі задоволення таких позовних вимог, судове рішення не потребуватиме примусового виконання, оскільки жодних зобов`язань на відповідачів не покладатиметься.

Отже, для забезпечення виконання рішення суду за вказаними позовними вимогами відсутня необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, про які просить позивач, оскільки невжиття таких заходів не ускладнить та не унеможливить виконання рішення. Тобто, вжиття заходів, про які просить позивач, не виконуватиме забезпечувальної функції для виконання судового рішення, у разі задоволення позову. Тому суд вважає, що заходи забезпечення позову, про які просить заявник, не є співмірними з позовними вимогами, які має намір заявити ОСОБА_1 .

Щодо доводів заявника про неможливість поновлення порушених прав позивача без вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, суд зазначає, що поновлення прав та інтересів позивача та їх ефективний захист залежить, у першу чергу, від правильного обрання способу захисту порушеного права, та не залежить у даному випадку від вжиття чи невжиття заходів забезпечення позову.

За твердженням заявника, протиправність оскаржуваних наказів полягає в тому, що вони ґрунтуються на необґрунтованій та незаконній постанові Військово-лікарської комісії № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка оформлена довідкою від 23.08.2025 № 22/7805, прийнятій з порушенням вимог щодо встановлення діагнозу та визначення ступеня придатності особи до військової служби за наявності опікових уражень значної площі.

При цьому, постанова Військово-лікарської комісії № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі якої оформлена довідка від 23.08.2025 № 22/7805, позивачем у встановленому порядку не оскаржувалася, не скасовувалася та є чинною.

За таких обставин, доводи заявника про очевидну протиправність наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.11.2025 № 815 в частині призову за мобілізацією солдата ОСОБА_1 та командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.11.2025 року № 324 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини з посиланням на незаконність висновку ВЛК, як підстава для забезпечення позову, не беруться судом до уваги.

Отже, суд вважає, що заходи забезпечення позову, про які просить заявник, не є співмірними з позовними вимогами, які він має намір заявити до суду, та не виконуватимуть забезпечувальної функції щодо виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених прав або інтересів позивача.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених ч.2 ст.150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 150, 151, 154, 248, 256, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 Міністерство оборони України, шляхом: заборони військовій частині НОМЕР_1 Міністерство оборони України, в особі її командира та іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, у тому числі зону бойових дій, до набрання законної сили рішенням суду у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення повної ухвали.

Суддя В.В. Андрухів