Справа № 420/36906/25
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 січня 2026 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами загального позовного провадження заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову по адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025 року № Ф-8259-1532У зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818 грн. 14 коп.;

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області прийняти рішення про списання безнадійної недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818 грн. 14 коп., яка виникла у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.09.2014 по 31.12.2017 року.

Ухвалою суду від 31.10.2025 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків адміністративного позову.

30.10.2025 року від представника позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

зупинення стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025 року № Ф- 8259-1532У зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818 грн. 14 коп.

Ухвалою суду від 31.10.2025 року задоволено заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.08.2025 року № Ф- 8259-1532У зі сплати єдиного внеску в сумі 422 818 грн. 14 коп.

Ухвалою суду від 10.11.2025 року відрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.12.2025 року.

Наступне підготовче засідання у справі призначене на 04.02.2026 року.

12.01.2026 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, згідно з якою позивач просить суд:

Заборонити Головному управлінню ДПС в Одеській області до дати набрання законної сили судовим рішенням у справі № 420/36906/25, змінювати призначення (період оплати) здійснених ФОП ОСОБА_1 платежів та зараховувати сплачені ФОП ОСОБА_1 суми Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені, які виникли за попередні звітні періоди у порядку календарної черговості їх виникнення;

Заборонити Головному управлінню ДПС в Одеській області до дати набрання законної сили судовим рішенням у справі № 420/36906/25 формувати ФОП ОСОБА_1 , нові вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування яка виникла у період з 08.12.2014 року по 22.09.2025 року.

В обґрунтування заяви представник позивача вказує, що позивачу стало відомо, що під час розгляду вже цієї справи Одеським окружним адміністративним судом, Відповідачем було сформовано ще 2 вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ за аналогічні періоди. Зокрема, 03.01.2026 року засобами поштового зв`язку Позивачем було отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.09.2025 року № Ф-8259-1532 на загальну суму 422 424, 26 грн. (далі Вимога 2) та Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8259-1532 від 09.10.2025 року на суму 422 160 грн. 40 коп. (далі Вимога 3). Тобто, Відповідач, будучи обізнаним про наявність судового спору, продовжує зловживати своїми правами та майже щомісяця надсилає нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ Позивачу на майже ідентичні грошові суми і за аналогічні періоди, які є спірними в даному випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Таким чином, суд розглядає заяву у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Суд дослідив заяву представника позивача, дослідив матеріали справи в частині заявленого клопотання та робить наступні висновки.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Тобто, ч. 2 ст. 150 КАС України, передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд зазначає, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.17 абз.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивачів.

У даному випадку судом не встановлено обставин, з якими наведені вище норми Кодексу адміністративного судочинства України пов`язують можливість забезпечення позову.

На думку суду, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки взагалі не стосується предмету спору та предмету доказування у справі № 420/36906/25.

З огляду на викладене, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не належить до задоволення.

Керуючись ст.ст.150, 151, 154, 156, 248, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії.

Згідно ст.256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений і підписаний судом 16.01.2026 року, з урахуванням терміну тимчасової непрацездатності судді.

Суддя Н.В. Бжассо