Справа № 240/13270/25
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/13270/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду належним чином заяви ОСОБА_1 від 26.03.2025 та неповідомлення про результати її розгляду у встановлені строки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або зниклих безвісти";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути належним чином заяву від 26.03.2025 ОСОБА_1 , здійснити нарахування та виплату належного грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 його доньці ОСОБА_1 в порядку встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або зниклих безвісти".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , батько позивачки, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 та з 11.12.2024 перебуває у полоні. 26.03.2025 ОСОБА_1 подала до військової частини НОМЕР_2 заяву про виплату їй частини грошового забезпечення батька та заяву про надання довідки про перебування у місцях несвободи. Зазначені заяви були отримані відповідачем 02.04.2025. На момент подання позову 14.05.2025 відповідь на заяви та рішення про виплату або відмову у виплаті грошового забезпечення позивачці не надійшли.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 30.06.2025, відповідач зазначив, що 02.04.2025 отримав заяви ОСОБА_1 від 26.03.2025. 08.04.2025 військовою частиною НОМЕР_2 підготовлено та 11.04.2025 направлено заявниці відповідь за вих. № 1703/1162, в якій відмовлено у виплаті грошового забезпечення через відсутність у заявах та доданих документах відомостей щодо осіб з першочерговим правом на виплату або їх відмови від отримання таких коштів. 17.04.2025 через ІНФОРМАЦІЯ_1 до військової частини НОМЕР_2 надійшла заява матері військовослужбовця ОСОБА_3 про виплату їй грошового забезпечення сина. Відповідно до чинного на той час порядку виплата грошового забезпечення здійснювалась матері ОСОБА_2 . Крім того, 23.05.2025 по 25.05.2025 ОСОБА_2 був звільнений з полону, після чого грошове забезпечення виплачується йому особисто.

До суду надійшов лист військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2025 № 1655/9056, в якому повідомлено про припинення з 31.07.2025 відповідача у справі - військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 01.10.2025 суд витребував інформацію про правонаступника військової частини НОМЕР_2 та зупинив провадження у справі.

Ухвалою суду від 16.10.2025 поновлено провадження у справі, а також замінено відповідача у справі - військову частину НОМЕР_2 на правонаступника - військову частину НОМЕР_1 .

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 та з 11.12.2024 перебував у полоні внаслідок збройної агресії проти України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 13.03.2025 № 1703/896.

26.02.2025 представником позивача були направлені адвокатські запити та заява щодо встановлення права на виплати, що підтверджується відповідними поштовими накладними та описами вкладення. 04.03.2025 та 13.03.2025 військовою частиною НОМЕР_2 були надані відповіді на зазначені адвокатські запити, в яких, зокрема, повідомлялось про направлення матеріалів службового розслідування до ІНФОРМАЦІЯ_3 та про підтвердження факту перебування військовослужбовця у полоні.

26.03.2025 ОСОБА_1 направила на адресу військової частини НОМЕР_2 дві заяви - про видачу довідки про перебування її батька у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України та про виплату їй як доньці військовослужбовця частини належного йому грошового забезпечення відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо належного розгляду її заяви від 26.03.2025 та неповідомлення про результати розгляду у встановлені строки протиправною, позивач звернувся до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділу ХХХ Порядку № 260).

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

- військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

- військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

За приписами пункту 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Отже, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

При цьому, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Передбачені пунктом 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Суд зауважує, що предметом судового розгляду у даній справі є правомірність дій та бездіяльності військової частини НОМЕР_2 (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 ) щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.03.2025 про виплату грошового забезпечення її батька, військовослужбовця ОСОБА_2 , який на момент звернення перебував у полоні, а також вимога про зобов`язання відповідача здійснити такі нарахування та виплати.

Аналізуючи фактичну сторону спору, судом встановлено, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 та, виконуючи завдання із захисту суверенітету і територіальної цілісності України, з 11.12.2024 потрапив у полон, що підтверджується довідкою від 13.03.2025 за № 1703/896 та не заперечується сторонами процесу.

У зв`язку з перебуванням військовослужбовця у місцях несвободи, його донька, ОСОБА_1 , з метою реалізації свого права на соціальний захист, 26.03.2025 особисто направила на адресу відповідача дві заяви, у яких просила надати довідку про перебування батька у полоні та здійснити виплату їй належної частини його грошового забезпечення відповідно до спеціального законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено документально, зазначені заяви були отримані військовою частиною 02.04.2025 та зареєстровані за вхідним номером 1291, що покладало на відповідача обов`язок розглянути їх у порядку та строки, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, яка регулює порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон.

Судом встановлено, що 08.04.2025, відповідачем була підготовлена письмова відповідь за вихідним № 1703/1162, яка згодом була направлена заявниці 11.04.2025 засобами фельд`єгерського зв`язку, що підтверджується копією реєстру рекомендованих відправлень № 144, а отже, відповідач не лише дотримався встановленого законом п`ятнадцятиденного строку, а й діяв максимально оперативно в умовах воєнного стану.

Аналіз процитованих норм абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII та пункту 7 Порядку № 884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абзацу 2 п. 7 Порядку № 884 яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Суд також звертає увагу, що законодавець встановив обов`язкову кваліфікуючу ознаку для повнолітніх дітей військовослужбовця "які проживають разом з нею (ним)", тобто разом з військовослужбовцем, однак у позовній заяві та у своїх заявах на адресу військової частини ОСОБА_1 вказувала адресу: АДРЕСА_1 .

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Таким чином, ОСОБА_1 як повнолітня донька, яка не проживала разом із батьком-військовослужбовцем, не набула права на отримання його грошового забезпечення відповідно до Порядку № 884. Отже, вона не є членом сім`ї, який має пріоритетне право перед батьками.

Суд зазначає, що статтею 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено чітку пріоритетність осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, що перебуває у полоні, де першу чергу складають дружина (чоловік), а у разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особи, які перебувають на утриманні військовослужбовця, або батьки військовослужбовця рівними частками, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі і не має дітей.

Системний аналіз Порядку № 884 дозволяє дійти висновку, що для призначення виплати повнолітній доньці необхідно встановити відсутність осіб, які мають вищий пріоритет, або отримати від них письмову відмову, проте ОСОБА_1 при поданні заяви не надала документів, що підтверджували б відсутність інших претендентів або відмову матері військовослужбовця від отримання коштів.

Ба більше, матеріали справи свідчать про те, що 17.04.2025 через ІНФОРМАЦІЯ_1 до військової частини НОМЕР_2 надійшла заява від матері військовослужбовця, ОСОБА_3 , яка відповідно до чинного законодавства та встановленої черговості мала законне переважне право на отримання грошового забезпечення свого сина порівняно з його повнолітньою донькою.

Суд акцентує увагу на тому що суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішення зобов`язаний уникати подвійних виплат або виплат особам, чиє право є похідним від права осіб першої черги, якщо останні виявили бажання отримати кошти, а тому дії військової частини щодо відмови позивачці у зв`язку з недостатністю відомостей про інших родичів та подальша виплата коштів матері військовослужбовця є повністю законними та обґрунтованими.

Іншою обставиною, що має значення для вирішення спору, є той факт, що ОСОБА_2 у період з 23.05.2025 по 25.05.2025 був офіційно звільнений з полону та повернувся до виконання обов`язків військової служби, у зв`язку з чим, відповідно до пункту 5 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення членам сім`ї припиняється, а кошти починають виплачуватися безпосередньо самому військовослужбовцю.

Враховуючи, що на момент звернення позивачки до суду (14.05.2025) відповідач уже надав відповідь на її заяви, а на момент фактичного розгляду справи військовослужбовець уже не перебував у полоні, суд не вбачає ознак протиправної бездіяльності чи порушення прав позивачки, оскільки право на отримання коштів було реалізовано особою з вищим пріоритетом (матір`ю), а згодом - самим власником цих коштів після його звільнення.

Суд відхиляє аргументи позивачки про те, що вона не була повідомлена про результати розгляду заяви, оскільки факт підготовки та відправлення відповіді підтверджений належними доказами, а неотримання листа адресатом з причин, що не залежать від відправника (робота пошти чи фельд`єгерського зв`язку в особливий період), не може трактуватися як бездіяльність органу військового управління.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання здійснити нарахування та виплату, суд зазначає, що вона є похідною від вимоги про визнання бездіяльності протиправною, і оскільки судом встановлено відсутність порушень у діях відповідача та відсутність у позивачки першочергового права на виплату за наявності заяви від матері військовослужбовця, ця вимога також не підлягає задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 90, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 15 січня 2026 р.

15.01.26