Справа № 420/18470/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження звіт Головного управління ПФУ в Миколаївській області про виконання судового рішення від 30.09.2025 по справі № 420/18470/25,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 18.02.2025 року №10; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02 січня 2025 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 18.02.2025 року № 10;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02 січня 2025 року, з урахуванням висновків суду.

27.11.2025 позивачка звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України, в якій просить суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення по даній справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що 12 листопада 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області на виконання рішення суду повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 та знову відмовило у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Як вбачається з тексту рішення про відмову в призначенні пенсії, ГУ ПФУ у Миколаївській області ніби й зазначив про висновок суду Враховуючи наявність у позивачки посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджує факт проживання позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, однак фактично цього висновку суду не врахував та відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Фактично, відповідач/боржник не виконав рішення суду, оскільки не врахував висновок суду, а саме про підтвердження факту проживання позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Згідно доданого до заяви рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 12.11.2025 № 1400-0303-8/94894, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII у зв`язку недосягненням пенсійного віку.

В мотивуванні цього рішення зазначено: «З 26.04.1986 позивачка проживала в зоні гарантованого добровільного відселення до 17.08.1988 (2 роки 3 місяці 22 дні), що і було враховано пенсійним управлінням під час розгляду наданих позивачкою документів»; «документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи»; «питання проживання позивачкою не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні їй статусу потерпілої особи»; «дані довідки селищної ради не можуть спростувати факту постійного проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено посвідченням потерпілої від Чорнобильської катастрофи»; «враховуючи наявність у позивачки посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджує факт проживання позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ». На виконання Рішення від 30.09.2025 повторно розглянуто заяву від 11.02.2025 та період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Враховуючи висновки суду щодо підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та дані довідки від 31.01.2025 № 1546 про проживання в періоди з 26.04.1986 по 17.08.1988, 3 19.03.1999 по 10.08.1999 заявниця має право на зниження пенсійного віку на 4 роки (початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання)».

Ухвалою від 08.12.2025 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати протягом одного місяця з дати отримання копії даної ухвали подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 по справі № 420/18470/25.

06.01.2026 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов звіт про виконання судового рішення, відповідно до якого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі № 420/18470/25 (далі Рішення від 30.09.2025) зобов`язано Головне управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02 січня 2025 року, з урахуванням висновків суду. В мотивувальній частині Рішення від 30.09.2025, зокрема, зазначено: «з 26.04.1986, позивачка проживала в зоні гарантованого добровільного відселення до 17.08.1988 (2 роки 3 місяці 22 дні), що і було враховано пенсійним управлінням під час розгляду наданих позивачкою документів»; «документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи»; «питання проживання позивачкою не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні їй статусу потерпілої особи»; «дані довідки селищної ради не можуть спростувати факту постійного проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено посвідченням потерпілої від Чорнобильської катастрофи»; «враховуючи наявність у позивачки посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджує факт проживання позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ». На виконання Рішення від 30.09.2025 повторно розглянуто заяву від 11.02.2025 та період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Враховуючи висновки суду щодо підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та дані довідки від 31.01.2025 № 1546 про проживання в періоди з 26.04.1986 по 17.08.1988, з 19.03.1999 по 10.08.1999 заявниця має право на зниження пенсійного віку на 4 роки (початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання), тобто при досягненні 56 років. За результатами виконання Рішення від 30.09.2025 Головним управлінням прийнято рішення від 12.11.2025 № 1400-0303-8/94894 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (докази додаються). Вказане свідчить про те, що Головним управлінням враховано висновки суду, викладені у мотивувальній частині Рішення від 30.09.2025, забезпечено повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Отже, Головним управлінням забезпечено виконання рішення суду в повному обсязі відповідно до покладених зобов`язань.

Оцінюючи наданий звіт, суд виходить з наступного.

Судовий контроль за виконанням рішень в адміністративних справах передбачений статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд також враховує, що Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 року у справі № 704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацом другим пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Згідно ч.2 ст.382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на наданий до суду звіт, ГУ ПФУ в Миколаївській області не виконано рішення суду у повному обсязі, а тому в прийнятті такого звіту про виконання рішення суду необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є факт постійного проживання чи постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року. Це дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки.

При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

У своєму звіті відповідач зазначив, що враховуючи висновки суду щодо підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та дані довідки від 31.01.2025 № 1546 про проживання в періоди з 26.04.1986 по 17.08.1988, з 19.03.1999 по 10.08.1999 заявниця має право на зниження пенсійного віку на 4 роки (початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання), тобто при досягненні 56 років, що не відповідає ні рішенню суду, ні Закону №796-ХІІ.

Так, судовим рішенням від 30.09.2025 відповідача було зобов`язано повторно розглянути заяву позивачки з урахуванням висновків суду, зокрема висновку про те, що наявність у ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт її проживання на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, що, відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, надає їй право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Натомість зі змісту звіту та доданих до нього матеріалів убачається, що ГУ ПФУ в Миколаївській області фактично не виконало покладений на нього обов`язок, оскільки відповідач формально процитував окремі фрагменти мотивувальної частини рішення суду, однак не врахував його правові висновки при прийнятті нового рішення.

Також повторний розгляд заяви позивачки зведено відповідачем до підтвердження раніше прийнятої відмови у призначенні пенсії, без належної правової оцінки встановлених судом обставин та висновків суду.

Висновок відповідача про зниження пенсійного віку лише на 4 роки та необхідність досягнення позивачкою 56-річного віку суперечить вимогам статті 55 Закону № 796-XII та правовій позиції суду, викладеній у рішенні від 30.09.2025.

Таким чином, поданий звіт не підтверджує реального та повного виконання рішення суду, а свідчить лише про імітацію його виконання шляхом формального повторення попередньої відмови без урахування обов`язкових для відповідача висновків суду.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням вказаних у звіті відповідачем обставин, суд вважає за необхідне встановити ГУ ПФУ в Миколаївській області новий строк подання звіту про виконання рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 3-8 ст. 382-3 КАС України, у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Суд на підставі відповідних доказів зменшує розмір штрафу, накладеного на керівника суб`єкта владних повноважень, на суму штрафу, який було накладено за такі самі дії державним виконавцем відповідно до законодавства про виконавче провадження.

Ухвалу суду про накладення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції за правилами статті 149 цього Кодексу.

З наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму штрафу без додаткового судового рішення нараховується пеня у розмірі три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції.

З огляду на викладені вище обставини, судом встановлено невиконання відповідачем рішення суду, що є підставою для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З урахуванням приписів ст. 9 КАС України, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність витребування доказів, які є необхідними для повного і всебічного розгляду процесуального питання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 241, 248, 256, 382 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити Головному управлінню ПФУ в Миколаївській області в прийнятті звіту про виконання судового рішення від 30.09.2025 по справі № 420/18470/25.

Зобов`язати Головне управлінню ПФУ в Миколаївській області надати до суду у місячний строк з моменту отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення суду від 30.09.2025 по справі № 420/18470/25.

Витребувати від Головного управління ПФУ в Миколаївській області відомості про керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення по даній справі, зокрема прізвище, ім`я, по батькові; дату народження; місце реєстрації; РНОКПП.

Витребувані докази надати до суду протягом п`ятиденного строку з дня отримання даної ухвали.

Попередити Головне управління ПФУ в Миколаївській області, що у випадку ненадання витребуваних доказів судом будуть застосовані заходи процесуального примусу, передбачені ст. 149 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк