Справа № 380/11911/25
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 рокусправа № 380/11911/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, ), за участі третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Золочівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України) (вул. Митрополита Андрея 10, м. Львів, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, за участі третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Золочівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України), у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення №84 від 16.05.2025 р. «Про відмову в перерахунку пенсії» Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (Відділу перерахунків пенсій № 3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг) (), яким відмовлено мені - ОСОБА_1 у переведенні із пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 XII у зв`язку з відсутністю законних підстав та необхідного стажу на посадах державної служби;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області () зарахувати до стажу роботи , який дає право на призначення пенсії державного службовця , відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723 XII , Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII мій стаж роботи - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посадах спеціалістів у органах податкової служби (інспекції, адміністрації) ДПС, ДФС, Міндоходів України за період з 11.12.1990 р. по 05.06.2025 р. (по день подання позову) а саме з:

11.12.1990 р. на посаді державного податкового інспектора в Золочівську Державна податкова інспекція Мінфіну УРСР;

01.08.1991 р. на посаді державного податкового інспектора в відділі оподаткування державних і спільних підприємств ;

11.05.1992 р. на посаді старшого податкового інспектора ДПІ у Золочівську районі; 01.12.1992 р. на посаді головного державного податкового інспектора ;

01.07.1994 р. на посаді начальника відділу зборів та стягнень податків з юридичних осіб; 26.11.1996 р. на посаді начальника відділу зборів стягнень податків з юридичних осіб ДПА у Золочівському районі Львівської області;

03.01.1997 р. на посаді головного державного податкового інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб ;

16.02.1998 р. на посаді головного державного податкового інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб ДПІ у Золочівському районі Львівської області;

12.06.2000 р. на посаді головного державного податкового інспектора відділу прямих і не прямих податків з юридичних осіб в Золочівській міжрайонній ДПА ;

22.09.2005 р. на посаді головного державного податкового інспектора відділу податку на прибутку на додану вартість ;

11.05.2006 р. на посаді головного державного податкового інспектора сектору адміністрування ПДВ відділу оподаткування юридичних осіб в ДПІ у Золочівському районі; 14.09.2011 р. на посаді головного державного податкового інспектора відділу оподаткування юридичних осіб;

17.03.2012 р. на посаді головного державного податкового інспектора оподаткування юридичних осіб в Золочівській МДПІ;

01.07.2013 р. на посаді головного державного інспектора відділу податку на прибуток місцевих рентних та не податкових платежів ;

15.07.2014 р. переведена на посаду головного державного інспектора відділу оподаткування та контролю об`єктів і операцій ;

04.02.2015 р. посаді головного державного ревізора-інспектора відділу оподаткування юридичних осіб ;

22.02.2016 р. на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних питань;

15.06.2016 р. на посаді головного ревізора-інспектора сектору податків зборів з юридичних осіб ;

09.06.2017 р. на посаді старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування камеральних перевірок податкової звітності з податку на прибуток платників територій обслуговування Буської ОДПІ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у Львівській області;

27.09.2018 р. на посаді старшого державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Буського управління ГУ ДФС у Львівській області;

02.09.2019 р. звільнена із займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в ГУ ДПС у Львівській області;

03.09.2019 р. призначена у порядку переведення на посаду старшого державного ревізора - інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Буського управління ГУ ДПС у Львівській області;

05.10.2020 р. у зв`язку із введенням в дію організаційної структури та штатного розпису переведена на посаду старшого державного ревізора-інспектора Буського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління податкового адміністрування Головного управління ДПС у Львівській області;

22.12.2020 р. на посаді старшого державного ревізора-інспектора Буського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Львівській області;

21.10.2021 р. на посаді старшого державного інспектора Буського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ;

24.08.2022 р. посаді старшого державного інспектора Буського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Львівській області; 11.01.2023 р. на посаді головного державного інспектора Буського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Львівській області;

09.01.2025 р. на посаді старшого державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузях операцій з нерухомим майном тимчасового розміщення і організацій харчування управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Львівській області по 05.06.2025 р. (по день подання позову);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області () перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до п.10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 з 12.05.2025 р. -на підставі поданої мною заяви зареєстрованої за №1386/13001/647 та доданими до неї документами в тому числі і Довідками виданими мені ГУ ДПС у Львівській області 12.05.2025 р.: №237/13-01/-10-00-11; №238/13-01-10-00-11; №74/13-01-10/21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стверджує, що звернулася до Золочівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», долучивши до заяви необхідні документи та довідки Головного управління ДПС України у Львівській області про складові заробітної плати. Проте, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області прийняло рішення № 84 від 16.05.2025 про відмову у переведенні позивача на пенсію державного службовця у зв`язку із відсутністю законних підстав. Вважає, що оскаржуване рішення відповідача порушує її право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 17.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 КАС України, не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив. Відповідач належним чином був повідомлений про відкриття провадження у справі, що підтверджується довідкою від 17.06.2025 про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

За приписами ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представником третьої особи ГУ ПФУ у Львівській області подано до суду пояснення по суті позову, у яких зазначає, що згідно з записами у трудовій книжці позивача, з 29.12.1994 їй присвоєно спеціальне звання радника податкової служби III рангу. Таким чином до стажу державної служби позивача для визначення права на пенсію згідно Закону №889 не враховано період її роботи з 11.12.1990 по 05.06.2025 на посадах в органах державної податкової служби, оскільки в цей період позивачу було присвоєно спеціальні звання, що узгоджується з пунктом 17 статті 3 Закону №899. Вважає, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, внаслідок чого позивач не має права на пенсію за віком відповідно до Закону №889.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

12.05.2025 позивач звернулась до Золочівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» як державний службовець, який має стаж державної служби понад 20 років.

До заяви позивач долучила довідки Головного управління ДПС у Львівській області №237/13-01/40-00-11 від 12.05.2025 про складові заробітної плати для державного службовця який до 01 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби , або який працював у державних органах , що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), довідку №238/13-01-10-00-11 від 12.05.2025 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця , який до 01 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд) та довідку №74/13-01-10/21 від 12.05.2025 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця , який до 01 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд).

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 30.07.1979 позивач працювала на посадах:

- 11.12.1990 прийнята тимчасово на роботу на час декретної відпустки на посаду державного податкового інспектора в Золочівську Державна податкова інспекція Мінфіну УРСР;

- 01.08.1991 переведена на посаду державного податкового інспектора в відділ оподаткування державних і спільних підприємств;

- 11.05.1992 переведена на посаду старшого податкового інспектора ДПІ у Золочівську районі;

- 01.12.1992 переведена на посаду головного державного податкового інспектора;

- 01.07.1994 переведена на посаду начальника відділу зборів та стягнень податків з юридичних осіб;

- 01.07.1994 прийняла присягу державного службовця;

- 29.12.1994 присвоєно звання радника податкової служби третього рангу;

- 26.11.1996 у зв`язку з ліквідацією Державної податкової інспекції по Золочівському району та утворенням Державної податкової адміністрації у Золочівському районі переведена на посаду начальника відділу зборів стягнень податків з юридичних осіб ДІІА у Золочівському районі Львівської області;

- 03.01.1997 переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб;

- 16.02.1998 державна податкова адміністрація у Золочівському районі перейменовано в державну податкову інспекцію у Золочівському районі Львівської області;

- 12.06.2000 у зв`язку з ліквідацією ДПІ у Золочівському районі звільнена по переводу;

- 12.06.2000 прийнята на посаду головного державного податкового інспектора відділу прямих і не прямих податків з юридичних осіб Золочівської міжрайонної державної податкової адміністрації;

- 22.09.2005 переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу податку на прибутку на додану вартість;

- 10.05.2006 у зв`язку з реорганізацією Золочівської МДП1 звільнена із займаної посади в порядку переведення в ДПІ у Золочівському районі;

- 11.05.2006 прийнята на посаду головного державного податкового інспектора сектору адміністрування ПДВ відділу оподаткування юридичних осіб Державної податкової інспекції у Золочівському районі;

- 14.09.2011 переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування юридичних осіб;

- 16.03.2012 у зв`язку реорганізацією звільнена із займаної посади в порядку переведення в Золочівську МДПІ;

- 17.03.2012 зарахована в порядку переведення на посаду головного державного податкового інспектора оподаткування юридичних осіб;

- 01.07.2013 переведена на посаду головного державного інспектора відділу податку на прибуток місцевих рентних та не податкових платежів;

- 01,07.2013 присвоєно 12 ранг державного службовця;

- 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ рангу;

- 15.07.2014 переведена на посаду головного державного інспектора відділу оподаткування та контролю об`єктів і операцій;

- 04.02.2015 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу оподаткування юридичних осіб;

- 22.02.2016 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних питань;

- 15.06.2016 зарахована в порядку переведення на посаду головного ревізора-інспектора сектору податків зборів з юридичних осіб;

- 08.06.2017 звільнена із займаної посади в порядку переведення для подальшого працевлаштування ГУ ДФС у Львівській області;

- 09.06.2017 прийнята в порядку переведення на посаду старшого державного ревізора- інспектора відділу адміністрування камеральних перевірок податкової звітності з податку на прибуток платників територій обслуговування Буської ОДПІ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у Львівській області;

- 27.09.2018 у зв`язку із зміною організаційної структури Головного управління ДФС у Львівській області переведена на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Буського управління ГУ ДФС у Львівській області;

- 02.09.2019 звільнена із займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в ГУ ДПС у Львівській області;

- 03.09.2019 призначена у порядку переведення на посаду старшого державного ревізора - інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Буського управління ГУ ДПС у Львівській області;

- 05.10.2020 у зв`язку із введенням в дію організаційної структури та штатного розпису переведена на посаду старшого державного ревізора-інспектора Буського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління податкового адміністрування Головного управління ДПС у Львівській області;

- 21.12.2020 звільнена із займаної посади у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Львівській області як відокремленому підрозділі ДПС України;

- 22.12.2020 призначена у порядку переведення на посаду старшого державного ревізора-інспектора Буського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Львівській області;

- 21.10.2021 у зв`язку із введенням в дію штатного розпису на 2021 рік посада старший державний ревізор-інспектор Буського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків перейменована на старший державний інспектор Буського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків;

- 24.08.2022 у зв`язку із введенням в дію організаційної структури та штатного розпису переведена на посаду старшого державного інспектора Буського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Львівській області;

- 10.01.2023 звільнена із займаної посади за угодою сторін;

- 11.01.2023 призначена на посаду головного державного інспектора Буського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Львівській області за строковим призначенням на умовах визначених статтею закону;

- 08.01.2025 припинено державну службу та звільнена з займаної посади за угодую сторін;

- 09.01.2025 призначена на посаду старшого державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб у галузях операцій з нерухомим майном тимчасового розміщення і організацій харчування управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Львівській області на час звільнення у зв`язку із призовом на військову службу під час особливого періоду основного працівника, де працює на даний час.

За результатами розгляду заяви та документів позивача (за принципом екстериторіальності), рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №84 від 16.05.2025 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Підставами відмови у вказаному рішенні зазначено наступне:

- періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Оскільки ОСОБА_1 працювала з 11.12.1990 в державній податковій інспекції Золочівського району та якій з 29.12.1994 було присвоєно звання радника податкової служби ІІІ рангу, тому період з 29.12.1994 по 01.05.2016 неможливо зарахувати до стажу державної служби;

- згідно пункту 4 Постанови «Про внесення змін до Порядку призначення пенсії деяким категоріям осіб» №823 від 12.07.2024 для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якої затверджено наказом Мінфіну від 28.01.2002 №57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27.11.2023 №661), або які звільнилися до 01 січня 2024 року з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 року, а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31.12.2023 року.

Вважаючи протиправним оскаржуване відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 10 Закону №1058-IVв солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-IV унормовано порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII).

01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Підпунктом 1 п. 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно п. 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723-XIIу порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ унормовано, що перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу»(Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу»(Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За правилами ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, право на пенсію державного службовця за змістом ч. 1ст. 37 Закону №3723-ХІІмали особи, які:

а) досягли певного віку;

б) мають передбачений законодавством страховий стаж;

в) станом на 01.05.2016 мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України №3723-XII.

Водночас, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XIIпісля 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст.37 вказаного Закону України та п. п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №560/2398/19, від 22.05.2024 у справі №500/1404/23.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV регламентовано, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Суд звертає увагу, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством (п. 8 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII), а саме відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283).

Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, розмір якого, серед іншого (страхового стажу, віку особи), впливає на наявність в особи права на пенсію, що призначається на підставі п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.

Суд встановив, що рішенням відповідача №84 від 16.05.2025 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, оскільки періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 30.07.1979 позивач в період з 11.12.1990 по 05.06.2025 працювала на посадах спеціалістів у органах податкової служби (інспекції, адміністрації) ДПС, ДФС, Міндоходів України.

Отже, записи у трудовій книжці підтверджують трудову діяльність позивача в період з 11.12.1990 по 05.06.2025 (понад 34 роки) в органах державної податкової служби, присвоєння персональних та спеціальних звань, рангів державного службовця.

Стаж державної служби до 01.05.2016 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283(далі - Порядок №283).

Пунктом 1 Порядку №283 регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

За змістом п. 5 Порядку №283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивачки на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» №509-XII від 04.12.1990 (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 -Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно ст. 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Частиною 5 ст. 15 Закону №509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону №509-XII службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Частинами 7, 8 ст. 15 Закону №509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 №5083-VI, який набрав чинності 12.08.2012, доповнено ПК України розділами XVIII-1 та XVIII-2.

Пунктом 342.4 ст. 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно абз. 1, 2 п. 344.1 ст. 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах повинен зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.

Такий висновок кореспондується з правовою позицією, сформованою Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а та від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.

Частиною 17 ст. 37 Закону №3723-ХІІ регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, та яке діє на сьогодні, визначено, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.

Вказане підтверджується також положенням п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону №889-VIII та п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 (далі - Порядок №229), за змістом яких до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

З огляду на наведене, суд критично оцінює покликання відповідача на те, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, внаслідок чого період роботи позивача з 29.12.1994 по 01.05.2016 неможливо зарахувати до стажу державної служби.

Таким чином, на момент звернення позивача 12.05.2025 до ГУ ПФУ у Львівській області (Золочівського об`єднаного управління ПФУ) дотримано всіх умов, необхідних для реалізації права на переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, п. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889, а саме позивач досягла 64 річного віку, стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив понад 20 років.

Відтак, відмова відповідача в переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є неправомірною, внаслідок чого рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області №84 від 16.05.2025 необхідно визнати протиправним та скасувати.

Згідно ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

У спірному випадку у позивача право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу з відповідною заявою 12.05.2025.

Щодо зобов`язання відповідача перевести позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723, п. 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, рішенням якого позивачу відмовлено в переведенні позивача на пенсію державного службовця.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Дніпропетровській області.

Щодо позовної вимоги про перерахунок пенсії відповідно до довідок №237/13-01/40-00-11 від 12.05.2025, №238/13-01-10-00-11 від 12.05.2025 та №74/13-01-10/21 від 12.05.2025, суд зазначає таке.

20.07.2024 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року. № 823 «Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб», якою, зокрема, абзац шостий пункту 4 Порядку №622 замінено абзацами такого змісту:

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах, визначених законодавством, таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. Середньомісячна сума зазначених виплат за місяць визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за місяць на фактичну чисельність державних службовців за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, здійснюється з урахуванням положень пунктів 4-1 і 4-2 цього Порядку..

Порядок №622 було доповнено, зокрема, пунктом 4-2, який передбачає. що для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено наказом Мінфіну від 28 січня 2002 р. № 57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 р. № 661), або які звільнилися до 1 січня 2024 р. з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 р., а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023 року.

Для призначення пенсії державного службовця таким особам та особам, які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби, подаються довідки про:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 4;

розміри виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 5;

розміри виплат, зазначених в абзаці шостому пункту 4 цього Порядку, за формою згідно з додатком 6.

Вказаною Постановою №823 також затверджено форми довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, серед яких, зокрема, довідка про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за Додатком №4 до Порядку та довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби за Додатком №6 до Порядку.

Суд зазначає, що видані Головним управлінням ДПС у Львівській області довідки №237/13-01/40-00-11 від 12.05.2025, №238/13-01-10-00-11 від 12.05.2025 та №74/13-01-10/21 від 12.05.2025 про складові заробітної плати позивача, які подавались разом із заявою про перерахунок пенсії, відповідають вимогам Порядку №622 щодо форм відповідних довідок. З довідок вбачається, що вони були видані на підставі платіжних відомостей про нараховану і сплачену заробітну плату.

Отже, відомості про останню посаду позивача як державного службовця та нараховану їй заробітну плату підлягають врахуванню під час розрахунку пенсії за віком державного службовця.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як узаконі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також слід звернути увагу на приписи ст. 245 КАС України, згідно з якими перелік способів захисту порушених прав викладений у цій статті не є вичерпним. Суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням обставин справи та з метою належного поновлення прав позивача суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №84 від 16.05.2025 про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби періоди роботи позивача в органах державної податкової служби з 11.12.1990 по 05.06.2025 (по день подання позову); зобов`язання відповідача перевести позивача з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 згідно поданої заяви від 12.05.2026 та доданих до неї довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця №237/13-01/40-00-11 від 12.05.2025, №238/13-01-10-00-11 від 12.05.2025, №74/13-01-10/21 від 12.05.2025, виданих Головним управлінням ДПС у Львівській області.

Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про падання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає статі відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає статі в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності таких витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на Львівську митницю.

Згідно позовної заяви, позивачем понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

На доказ понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., до суду подано: ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом серії ВС №1374805 від 06.06.2025, договір про надання правничих послуг №27/25 від 16.05.2025.

Відповідно до п. 3.1. договору №27/25 від 16.05.2025, за надання правничих послуг встановлюється оплата у розмірі 2000,00 грн.

Відповідачем не подано заперечення щодо відшкодування позивачу понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо обґрунтованості розміру заявлених витрат, суд зазначає таке.

З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт, витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи №200/14113/18-а.

У постанові від 20.10.2021 у справі № 757/29103/20-ц Верховний Суд вказав, що відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг до моменту розподілу їх між сторонами у справі не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та наведеними висновками Верховного Суду. Аналогічний підхід застосовує і ЄСПЛ. Так, у Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені: « 115. Суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin V. Ukraine), n. 97)».

Тож, на основі наведеного, суд не вбачає, що подані позивачем докази є недостатніми аби встановити обсяг і оплатність наданих адвокатом послуг позивачеві для підготовки та вирішення цієї справи у суді першої інстанції.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Також Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

Аналогічну за своїм змістом правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 22.01.2025 у справі №540/5794/21.

У постанові від 11.03.2025 у справі №260/4202/24 Верховний Суд зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Однак, ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Таким чином, обов`язковою підставою для застосування судом критеріїв співмірності витрат на правничу допомогу, передбачених ч.5 ст.134 КАС України, є подання іншою стороною обґрунтованого заперечення щодо заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд встановив, відповідачем не подавалось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., жодних заперечень або контр-розрахунків до заявленої позивачем суми відповідних витрат не заявлено.

Відтак, суд вважає належним і достатнім способом відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу є стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2000,00 грн. понесених витрат.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №84 від 16.05.2025 про відмову у переведенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, ) зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в органах державної податкової служби з 11.12.1990 по 05.06.2025 (по день подання позову).

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723 згідно поданої заяви від 12.05.2026 та доданих до неї довідок про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця №237/13-01/40-00-11 від 12.05.2025, №238/13-01-10-00-11 від 12.05.2025, №74/13-01-10/21 від 12.05.2025, виданих Головним управлінням ДПС у Львівській області.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, ) сплачений судовий збір у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 16.01.2026 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович