Справа № 320/35518/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Справа № 320/35518/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Кузьмишиної О.М., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаріліт"

до Головного управління ДПС у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаріліт" (далі - Позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - Відповідач) в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області №1075/0902 від 13.01.2022;

- визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області №1076/0902 від 13.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаріліт" посилалося на протиправність прийнятих Відповідачем податкових повідомлень-рішень. Зазначав, що податковий орган не надав доказів зберігання Позивачем пального, а перевіркою не встановлено місце зберігання палива, а придбане пальне відразу використовувалось для виробничих потреб товариства.

Також, представник ТОВ «ГАРІЛІТ» акцентував увагу суду на порушенні контролюючим органом порядку призначення та проведення фактичної перевірки.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року адміністративний позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що паливо дизельне, яке придбано позивачем для здійснення господарської діяльності, не перепродано і не зберігалось у спеціальних визначених законом місцях для зберігання пального, а використовувалось виключно для заправки наявної у позивача техніки для здійснення власної господарської діяльності.

При цьому, суд виходив з того, що наявні у матріалах справи акцизні накладні підтверджують лише факт придбання ТОВ «ГАРІЛІТ» паливно-мастильних матеріалів, проте такі обставини не є беззаперечним доказом його зберігання у розумінні статті 1 Закону №481/95-ВР.

Разом з тим, суд зазначив, що у Відповідача були достатні правові підстави для проведення фактичної перевірки, а тому відхилив доводи Позивача щодо допущення процедурних порушень.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить таке рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, наполягаючи на правомрності призначення та проведення фактичної перевірки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги податковий орган також акцентує увагу на тому, що ліцензію на право зберігання пального Позивач отримав лише 11.10.2021, втім згідно з акцизною накладною від 15.07.2021, на адресу ТОВ «Гаріліт» було відвантажено пальне в кількості 15505,93 л.

Також Апелянт покликаєься на недоліки заповнення зазначеної вище акцизної накладної та фору 20-ОПП від 07.09.2021, яка свідчить про наявність у Позивача резервуару, що доводить факт зберігання пального.

Окремо контролюючий орган зазначає, що Позивачем не було надано відповідь на запит, який був вручений диспетчеру ТОВ «Гаріліт» ОСОБА_1 .

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2025 та від 01.05.2025 відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 у Позивача було витребувано письмові пояснення та відповідні докази щодо: підтвердження використання пального у кількості 15505,93 л. відвантаженого на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаріліт" згідно акцизної накладної форми «П» №15880 від 15.07.2021; дати виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаріліт" права користування резервуаром (ідентифікатор об`єкта оподаткування - 9300001); надання/ненадання відповіді на запит Головного управління ДПС у Київській області від 26.11.2021.

7. На виконання зазначеної ухвали суду, Позивачем було надано витребувані судом пояснення та документи.

8.Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

9. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню в частині з наступних підстав.

10. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАРІЛТ» зареєстровано юридичною особою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань номер запису - 0027889, дата запису 16.05.2011, ідентифікаційний код юридичної особи - 37641719 та перебуває на податковому обліку у Вишгородській ДІІ ГУ ДПС у Київській області.

Основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРІЛТ» відповідно є: «Виробництво неметалевих мінеральних виробів, н. в. і. у.» (код КВЕД 23.99).

Крім того, Товариство також має право займатися такими видами діяльності, як: «Виготовлення виробів із бетону для будівництва» (КВЕД 23.61); «Виробництво бетонних розчинів, готових для використання» (Код КВЕД 23.63); «Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.» (Код КВЕД 43.99); «Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами» (КВЕД 46.12); «Вантажний автомобільний транспорт» (КВЕД 49.41); «Допоміжне обслуговування наземного транспорту» (КВЕД 52.21); «Будівництво житлових і нежитлових будівель» (КВЕД 41.20); «Будівництво доріг і автострад» (КВЕД 42.11); «Будівництво мостів і тунелів» (КВЕД 42.13); «Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами;» (КВЕД 46.71); «Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням» (КВЕД 46.73); «Неспеціалізована оптова торгівля» (КВЕД 46.90).

Наказом заступника начальника ГУ ДПС у Київській області №2495п від 01.11.2021 про проведення фактичних перевірок передбачено проведення у листопаді 2021 року фактичних перевірок на підставі п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України згідно з додатком №1 до наказу №2495-п від 01.11.2021 про проведення фактичних перевірок щодо суб?єкта господарювання Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРІМТ» (код: 37641719).

09 грудня 2021 року на адресу ТОВ «ГАРІШТ» надійшов Акт №21263/10-36-09-00-10/37641719 від 16.12.2021 про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС.

В Акті перевірки зазначено, що «згідно акцизної форми «П» №15880 від 15.07.2021 ПП «Укрпалетсистем» на адресу ТОВ «Гаріліт» реалізовано та відвантажено пальне (важкі дистиляти газойлі) код товару згідно з УКТ ЗЕТ 2710 19 4300 в кількості 15 505,93 л. (128/1,00 кг). Адреса місця зберігання пального: Вишгородський р-н, с/р Демидівська, Урочище Берізки, 2. Таким чином, ТОВ «Гаріліт» 15.07.2021 здійснювало зберігання пального за відсутності діючої ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), чим порушено вимоги ч.1 ст. 15 ЗУ №481/95-ВР від 19.12.95 р.».

У висновках Акту перевірки зазначено: порушено вимоги ч.1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481/95-ВР від 19.12.95 р. та п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що 23.12.2021 товариством було подано до ГУ ДПС у Київській області заперечення на зазначений акт перевірки. До заперечення товариством були додані наступні документи: копію повідомлення про об?єкти оподаткування або об?єкти, пов?язані з оподаткуванням або через які провадилась діяльність форма 20-ОПП; копію квитанції №2 від 03.02.2021 про подання форми 20-ОПП; копію оборотно-сальдової відомості по рахунку: 631 Контрагенти; замовлення за липень 2021 року; копію розрахунково-платіжної відомості №НЗП-000009.

21.01.2022 позивачем отримано податкові повідомлення-рішення від 13.01.2022:

1) №1075/0902, яким товариству визначено суму грошових зобов`язань (штрафу) у розмірі 1020, 00 грн.

2) №1076/0902, яким товариству визначено суму грошових зобов`язань (штрафу) у розмірі 500 000 грн.

Позивач, не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями та з донарахуванням грошового зобов`язання, звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою вх. №2752/6 від 28.01.2022.

За результатами розгляду скарги, 25.04.2023 на адресу позивача від ДПС України надійшло рішення №13265/6/99-00-06-03-01-06 від 26.10.2022 про результати розгляду скарги, яким залишило оскаржувані рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

11. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 75.1 ст. Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 80.1 ст. 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав визначених вказаним пунктом, зокрема, у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 ст. 75 ПК України.

У відповідності до п. 75.1.3. ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (п. 80.7 ст. 80 ПК України).

Відповідно до абз. 1 - 4 п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених ПК України, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених ПК України, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно з абзацом першим п. 86.5 ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених ст. 80 ПК України, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу (абзац третій п. 86.5 ст. 86 ПК України).

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (п. 80.10. ст. 80 ПК України).

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені ПК України, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов`язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені ПК України.

Пунктом 86.5. ст. 86 ПК України встановлено, що акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях (пункт 86.7 статті 86 ПК України).

Згідно з пунктом 86.8 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно п. 85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У відповідності до п. 85.4. ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У відповідності до п. 121.1. ст. 121 ПК України […] ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Згідно п.п. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14 ПК України суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Відповідно до абзацу другого п.п.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України акцизний склад це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Вказаний пункт Податкового кодексу України містить також визначення приміщень або територій, що не є акцизним складом, до яких віднесено в т.ч.:

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Щодо податкового повідомлення-рішення №1075/0902 від 13.01.2022

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в ції частині з урахуванням доводів Апелянта, колегія суддів зазначає, що правове питання щодо визначення випадків та критеріїв, за яких у суб`єкта господарювання виникає обов`язок отримати ліцензію на право зберігання пального, вже було предметом дослідження Верховного Суду, зокрема у постанові від 31 травня 2022 року по справі №540/4291/20.

Так, Верховний Суд застосував норми статей 15, 17 Закону №481/95-ВР у системному зв`язку із нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України і констатував, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу.

Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального має ознаки, які згідно з нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлені як виключення з визначення «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Також у цій постанові Верховний Суд зауважив, що для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії. У спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання. Невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

В подальшому зазначені висновки підтримані у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 21 вересня 2022 року у справі №140/16490/20, від 15 червня 2022 року у справі №260/3859/20, від 07 червня 2022 року у справі №360/4140/20, від 05 липня 2023 року у справі № 460/2663/22 тощо.

Отже, склад правопорушення, передбаченого абзацом дев`ятим частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, має доводитись шляхом встановлення обставин того, де і яким чином суб`єкт господарювання зберігав пальне, дослідженням замірів його кількості (об`єму) і співставленням цих показників із нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, які встановлюють випадки, які не вважаються «акцизним складом» та/або «акцизним складом пересувним».

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано Апелянтом, у акті перевірки зафіксовано обставини придбання Позивачем пального і міститься посилання на докази, якими підтверджується його кількість - акцизна накладна форми П від 15.07.2021 № 15880. Однак, Відповідачем не відображено відомостей про інвентаризацію пального на зберіганні, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, відбір зразків пального, спосіб зберігання пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), тощо, тобто обставин, які складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення, відповідальність за вчинення якого встановлена приписами частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР. При цьому, враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає безпідставними твердження контролюючого органу про те, що такі обставини мали б бути встановлені саме судом під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції.

Водночас, з наявного у матеріалах справи акта перевірки вбачається, що висновки Апелянта про порушення Позивачем вимог Закону №481/95-ВР ґрунтуються виключно на аналізі акцизної накладної від від 15.07.2021 № 15880 на поставку пального в кількості 15505, 93 літри, що не перевищує що не перевищують 1000 кубічних метрів.

Разом з тим, слід зазначити, що, протягом усього судового розгляду справи, Позивач не заперечував проти твердження контролюючого органу про придбання ним палива. Водночас відсутні підстави вважати, що придбана кількість пального перевищує встановлені у підпунктах 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України граничні показники, за наслідками перевищення яких місце зберігання визнається «акцизним складом» та/або «акцизним складом пересувним». Зі змісту акта перевірки та доданих до нього матеріалів фотофіксації не вбачається за можливе встановити те, у якій ємності чи ємностях перебувало на зберіганні у Позивача пальне та розмір такої ємності чи ємностей. При цьому не є спірним між сторонами, що придбане паливо використовувалось Позивачем для власних потреб.

Посилання Апелянта на форму 20-ОПП від 07.09.2021 з якої вбачається, що на балансі товаритсва наявний резервуар (бочка, ідентифікатор об`єкта оподаткування - 9300001) не доводить наявність у нього цього ж резервуару у липні 2021 року, коли Позивачу було відвантажене пальне згідно зазначеної вище акцизної накладної.

Окрім того, апеляційним судом було витребувано у Позивача додаткові пояснення та відповідні докази дати виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаріліт" права користування резервуаром (ідентифікатор об`єкта оподаткування - 9300001). На виконання ухвали суду, Позивач пояснив, що ща момент отримання пального 15.07.2021 Товариство не мало у власності чи користуванні зазначеного резервуару (бочки) та надав повідомлення за формою 20-ОПП за попередні періоди, у який відомості про цей резервуар відсутні.

Також, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано Апелянтом, отримане 15.07.2021 від постачальника ПП «УКРПАЛЕТСИСТЕМ» було використано у власній господарській діяльності, для заправки техніки, яка перебуває у користуванні ТОВ «ГАРІЛІТ» за адресою: Вишгородський р-н, с/р Демидівська, Урочише Берізки, 2.

Окрім того, відповідно до пунктів 1, 2 розділу II Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, заявки на поповнення (коригування) залишку спирту етилового, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2019 № 262, чинного на час виникнення спірних правовідносин» акцизна накладна форми "П" складається в день ввезення на митну територію України пального чи в день реалізації пального у разі кожної повної або часткової операції з реалізації пального. Акцизні накладні реєструються в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Пунктом 4 розділу II зазначеного Порядку передбачено, що у верхній лівій частині акцизної накладної зазначаються: коди операцій для акцизної накладної, яка складається в одному примірнику; ознака щодо умов оподаткування пального; ознака щодо напрямів використання пального.

У відповідному рядку зазначається ознака щодо напрямів використання пального:

"1" - реалізація пального в споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно) виробником або особою, яка здійснила розлив пального у таку тару;

"2" - реалізація пального з акцизного складу до іншого акцизного складу з використанням акцизного складу пересувного у разі, якщо до реалізації пального такий інший акцизний склад уже відомий;

"3" - розподіл обсягу залишків пального станом на 01 липня 2019 року між акцизними складами / пересувними акцизними складами, де такі обсяги фактично знаходилися. Ознака напряму використання "З" зазначається в акцизних накладних, складених на всі операції з розподілу обсягів залишку пального станом на 01 липня 2019 року між акцизними складами / пересувними акцизними складами;

"4" - реалізація пального з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним. Така ознака зазначається також у разі реалізації пального з акцизного складу пересувного до: паливного бака транспортного засобу або технічного обладнання, пристрою; місця зберігання пального, яке не є акцизним складом.

Для пального, з яким здійснюються операції, не віднесені до одного з кодів ознаки напряму використання "1" - "4", у відповідному рядку зазначається цифра "0".

Пунктом 12 розділу II Порядку встановлено, що в акцизній накладній, складеній на операції з реалізації пального суб`єкту господарювання, який не є платником (код операції "3"), адреса місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання - неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки (код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ, область, район, населений пункт, вулиця, номер будинку):

зазначається - в накладних з напрямом використання пального "0";

не зазначається - в накладних з напрямом використання пального "4" (якщо здійснюється реалізація пального з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, або реалізація пального з акцизного складу пересувного до паливного бака транспортного засобу чи технічного обладнання, пристрою).

З аналізу вищенаведених норм Порядку слідує, що при заповненні акцизної накладної за результатами реалізації пального суб`єкту господарювання, напрями використання пального, які не підпадають під жодну із визначених в пункту 4 Порядку ознак, у верхній лівій частині акцизної накладної у відповідному рядку (напрям використання) зазначається цифра « 0», та відповідно до пункту 12 Порядку в такій накладній обов`язково вказується адреса місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання - платник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Таким чином, якщо при реєстрації вказаних акцизних накладних постачальники зазначали критерії: код операції « 3», умови оподаткування « 0», напрямок використання « 0», які використовуються у разі відвантаження продукції на адресу місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання не платник акцизного податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, відсутні підстави стверджувати про надходження палива для зберігання у місці, яке є акцизним складом.

З наявної в матеріалах справи акцизної накладної, складеної з придбання ТОВ «Гаріліт» у ПП «Укрпалетсистем» пального, судом встановлено, що в її лівому верхньому куті в рядку «напрям використання» зазначено цифру « 0» та в якості адреси місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, зазначено адресу: Вишгородський р-н, с/р Демидівська, Урочище Берізки, 2.

Вказане додатково свідчить, що поставлене на адресу позивача пальне не придбавалося для зберігання в місцях, які є акцизним складом, а було використано виключно для потреб власного споживання шляхом наливу палива безпосередньо в паливні баки транспортних засобів ТОВ «ГАРІЛІТ».

Твердження Апелянта про те, що в акцизній накладній від 15.07.2021 № 15880 неправильно визнчено напрям використання пального, а саме мало б бути зазначено код « 6» (реалізація пального з акцизного складу пересувного у паливний бак транспортного засобу або обладнання або пристрою) є неаргументованим, оскільки контролюючим органом не встановлено фактів саме реалізації ТОВ «Гаріліт» пального, придбаного раніше у ПП «УКРПАЛЕТСИСТЕМ», як розпорядником акцизного складу.

Відповідно до абз.2 п.п. 14.1.212 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу, не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України, зокрема, при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Підсумовуючи усе вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення №1075/0902 від 13.01.2022 та наявності правових підстав для його скасування. Доводи Апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

12. Щодо податкового повідомлення-рішення №1076/0902 від 13.01.2022

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів учасників справи, колегія суддів відзначає, що судом не надано мотивованої правової оцінки правомірності податкового повідомлення-рішення №1076/0902 від 13.01.2022.

Усуваючи неповноту з`ясування судом обставин цієї справи, апеляційний суд установив, що 26.11.2021 посадовими особами контролюючого органу було пред`явлено службові посвідчення та направлення на проведення перевірки диспетчеру ТОВ «Гаріліт» ОСОБА_1 , а також вручено копію наказу про призначення перевірки, про що наявний підпис останньої у направленнях на перевірку від 25.11.2021. Окрім того, 26.11.2021 ОСОБА_1 було вручено запит про надання документів, які необхідно надати до 01.12.2021. Вказане також підтверджується підписом ОСОБА_1 у запиті /т. 1 а.с. 75/.

Втім, витребувані контролюючим органом документи надано не було, що Позивачем не заперечується, у зв`язку з чим складено акт про ненадання документів від 03.12.2021, а також накладено на Позивача штраф у розмірі 1020, 00 грн на підставі п. 121.1 ст. 121 ПК України згідно спірного податкового повідомлення-рішення №1076/0902 від 13.01.2022.

Твердження ТОВ «Гаріліт» про те, що запит не було вручено, оскільки ОСОБА_1 не була співробітником ТОВ «Гаріліт», є неаргументованим, не підтверджується жодними належними і допустимими у розумінні ст. 73-74 КАС України, доказами. Розрахунково-платіжна відомість за жовтень 2021 року, яка міститься у матеріалах справи, не є належним доказом, оскільки спірні події мали місце у листопаді 2021 року.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що податкове порідоалення-рішення №1076/0902 від 13.01.2022 є законним та обґрунтованим, а відтак скасуванню не підлягає.

13. Надаючи оцінку доводам учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції неповно встановлено фактичні обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

14. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

15. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління ДПС у Київській області підлягає задоволенню частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - скасуванню, позов - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністратвиного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаріліт" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області №1076/0902 від 13.01.2022 - відмовити.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 14 січня 2026 року

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.М. Кузьмишина

В.П. Мельничук