Справа № 160/3087/25
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2025 року Справа № 160/3087/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучугурної Н.В.
секретаря судового засідання Кропової К.В.
від позивача: Буря О.Є., адвокат;
від відповідача: Маланія М.М., представник,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій позивач просить суд:
визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення:
№ 000/973/32-00-07-06-19 від 20.11.2024, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за січень 2022 року у розмірі 1 112 768,00 грн та застосовано штрафні фінансові санкції у розмірі 556 384, 00 грн;
№ 000/974/32-00-07-06-19 від 20.11.2024, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за серпень 2024 року на суму 2 988 434 грн;
№ 000/975/32-00-07-06-19 від 20.11.2024, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 5 500 190,00 грн.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/3087/25 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою суду від 05.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження суддею Кучугурною Н.В. одноособово; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.
Від відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно з якими, відповідач підтримав доводи, наведені в обґрунтування відзиву. Крім цього, в силу встановлених в ході проведеної перевірки обставин, та правової позиції Верховного Суду, яка полягає в тому, що лише документи, надані позивачем, не можуть бути єдиним доказом на підтвердження реальності господарських операцій, оскільки реальність господарських операцій має розглядатися не тільки з боку наявності документів, які можуть засвідчувати такі операції, а й з боку того, чи відповідають такі документи фактичним подіям та взаємовідносинам які відбувалися між контрагентами, відповідач зазначає щодо обґрунтованості висновків, викладених в акті перевірки щодо неможливості підтвердження реальності господарських операцій.
11.03.2025 до суду від позивача надійшло клопотання, до якого приєднані декларації з ПДВ та з податку на прибуток за звітні періоди, які були охоплені перевіркою та стосуються предмету спору у цій справі.
24.04.2025 до суду від відповідача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи Акту перевірки від 22.10.2024 №926-32-00-07-06-14/00186520, Додатків №1, №2, №3, №4, №5, №6 до акту перевірки.
Ухвалою від 26.03.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про виклик свідків.
Ухвалою від 05.02.2025 підготовче судове засідання було призначено на 03 березня 2025 року на 14:00 год.
Ухвалою від 26.03.2025 суд продовжив підготовче провадження на 30 днів.
Підготовчі судові засідання у цій справі були проведені 03.03.2025, 26.03.2025, 05.05.2025.
У підготовчому судовому засіданні 05.05.2025 суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження і призначив розгляд справи по суті на 04.06.2025 на 14:00 год.
04.06.2025 справа була знята з розгляду у зв`язку із оголошеним сигналом повітряної тривоги.
Розгляд справи по суті відбувся 07.07.2025, 04.08.2025, 09.09.2025.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував і наполягав на відмові у їх задоволенні.
У судовому засіданні 09.09.2025 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
За результатами перевірки був складений акт від 22.10.2024 №926/32-00-07-06-14/00186520.
Перевіркою встановлено порушення позивачем:
п.44.1, п.44.2, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.135.1. ст.135 ПК України, п.5 «в» Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 «Дохід»; Міжнародний стандарт бухгалтерського обліку 15 «Дохід від договорів з клієнтами», ст.1, 3, 4, 11, 12 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зі змінами та доповненнями; п.1, п.2, п.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зі змінами та доповненнями, п.1 розділу І Інструкції «Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 5500190 грн (рядок 06 Декларації з податку на прибуток підприємства) (І квартал 2021 року 509533 грн, півріччя 2021 - 3166251 грн, три квартали 2021 - 5364146 грн, рік 2021 рік - 5500190 грн);
Вищевикладене призвело до порушення п.200.1, абз. в) п.200.4 ст.200 розділу V Податкового кодексу України, а саме:
завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту в березні 2021 року на суму 359167 грн;
завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту в квітні 2021 року на суму 112623 грн;
завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту в червні 2021 року на суму 957701 грн;
завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту в серпні 2021 року на суму 1123802 грн;
завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту в жовтні 2021 року на суму 409428 грн;
завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту в листопаді 2021 року на суму 371710 грн;
завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту в грудні 2021 року на суму 171397 грн;
завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту в січні 2022 року на суму 525896 грн;
Відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:
№ 000/973/32-00-07-06-19 від 20.11.2024, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за січень 2022 року у розмірі 1 112 768,00 грн та застосовано штрафні фінансові санкції у розмірі 556 384, 00 грн;
№ 000/974/32-00-07-06-19 від 20.11.2024, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за серпень 2024 року на суму 2 988 434 грн;
№ 000/975/32-00-07-06-19 від 20.11.2024, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 5 500 190,00 грн.
Позивачем була подана скарга на прийняті податкові повідомлення-рішення.
За результатами розгляду скарги було прийняте рішення, яким скарга була залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишені без змін.
Позивач не погоджується із указаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх протиправними, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.
Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заявленої податкової вигоди адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.
В акті перевірки (Підрозділ 3.1. Розділу ІІІ) зазначено, що ТОВ «Крам постачання» на адресу АТ «Нікопольський завод феросплавів» виписано податкові накладні на постачання вугілля та відповідно зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Виписка податкових накладних ТОВ «Крам постачання» здійснювалась за касовим методом, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначалась як дата зарахування коштів на банківський рахунок.
Розрахунки між підприємствами відбувались у безготівковій формі.
Проведено аналіз первинних документів, наданих АТ «Нікопольський завод феросплавів» до перевірки щодо взаємовідносин з ТОВ «Крам постачання».
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Крам постачання» не є виробником (імпортером) постачаємого на АТ «НЗФ» вугілля.
ТОВ «Крам постачання» є посередником товару, який був реалізований на адресу АТ «Нікопольський завод феросплавів» у перевіряємому періоді.
Згідно із наданими посвідченнями якості, виробниками коксохімічної продукції був ПРАТ «МК «Азовсталь».
Відповідно до аналізу ЄРПН встановлено, що за перевіряємий період ТОВ «Крам постачання» взагалі не мав взаємовідносин з ПрАТ «Металургійний комбінат «Азрвсталь».
В Акті перевірки наведені дані щодо вказаних осіб, які є контрагентами ТОВ «КРАМ ПОСТАЧАННЯ», у яких придбавався товар (дрібняк коксовий та горішок коксовий) та зазначено про те, що вказані особи в силу ведення господарської діяльності не пов`язаної з видобуванням кам`яного вугілля, відсутністю основних фондів та працівників не мали фізичної можливості добувати та збагачувати вугілля. Також указано про наявність кримінальних проваджень щодо деяких із перелічених вище контрагентів ТОВ «Крам постачання».
В результаті аналізу податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, не встановлено придбання ТОВ «КРАМ ПОСТАЧАННЯ» реалізованого товару на АТ НЗФ.
Укладений між ТОВ «КРАМ ПОСТАЧАННЯ» та АТ НЗФ договір не опосередковувався реальним виконанням операції (по товару з номенклатурою «горішок коксовий»), яка становить його предмет.
Зважаючи на викладене, не можливо встановити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «КРАМ ПОСТАЧАННЯ» з АТ НЗФ та як наслідок дає змогу стверджувати про неможливість здійснення господарської діяльності в розумінні п. п. 14.1.36 Податкового кодексу та частин першої і другої ст.3 Господарського кодексу України.
Вищезазначене дає змогу стверджувати щодо відсутності реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, недостовірність даних відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.
Фактично АТ «НЗФ» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з одержання (купівлі) і складено первинні документи, які наведені в підрозділі 3.1. «Податковий кредит» даного акту, всупереч норм частини першої ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп.2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.
Вищезазначені паперові носії інформації не можуть за змістом п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності.
При перенесенні АТ «НЗФ» інформації з неправомірно складеного первинного документа до облікових регістрів, які наведені в підрозділі 3.1. «Податок на додану вартість» даного акту, порушено норми частини п`ятої ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, абзацу другого розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 №291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України за №893/4186.
Виходячи з вищевикладеного, та в зв`язку з тим, що на АТ «НЗФ факт отримання товару не заперечується, перевіркою встановлено, що зазначений товар було фактично отримано від невстановлених осіб.
У свою чергу, суд установив, що між АТ «Нікопольський завод феросплавів», як покупцем, і ТОВ «КРАМ ПОСТАЧАННЯ», як постачальником, був укладений договір №2005290 від 30.11.2020, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити продукцію коксохімічного виробництва.
Відповідно до п.1.6. Договору, у додаткових угодах-специфікаціях зазначається код Товару згідно з УКТ ЗЕД, код послуги - згідно з Державним класифікатором продукції та послуг.
Умови та місце поставки згідно з Інкотермс 2010, термін, обсяг та графік поставки товару вказуються в додаткових угодах-специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору. Дата поставки товару та момент переходу права власності на товар визначаються у додаткових угодах - специфікаціях, визначених у п.3.2. Договору (пункти 3.2., 3.3. Договору).
Згідно із пунктами 4.1., 4.2. Договору ціна на товар встановлюється в національній валюті України. Ціна на погоджений обсяг за певний період поставки товару вказується в додаткових угодах - специфікаціях до цього договору.
Сторонами вказаного вище договору були складені та підписані додаткові угоди - специфікації, рахунки-фактури, акти прийому-передачі товару, видаткові накладні.
ТОВ «КРАМ ПОСТАЧАННЯ» здійснило поставку товару відповідно до умов договору залізничним транспортом, що підтверджується залізничними накладними.
Товар був оплачений покупцем, про що свідчать банківські виписки та платіжні доручення.
Крім цього, позивачем, як до матеріалів справи, так і під час перевірки були надані документи щодо якості поставленої продукції, паспорти якості.
Прибутковими ордерами підтверджується надходження придбаного товару на підприємство позивача.
Були також складені і зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні.
Судом під час розгляду справи були досліджені наведені вище первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, є підставою для податкового обліку.
Надані позивачем первинні документи спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
При цьому, всі первинні документи, надані позивачем, відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення. Тоді як, відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
Таким чином, первинні документи, надані позивачем на підтвердження дійсності вказаних господарських операцій у сукупності зі встановленими обставинами господарських операцій, підтверджують формування показників податкової звітності та вказують на реальність господарських операцій, які достовірно відображені у бухгалтерському обліку є підставою для формування податкового кредиту.
Суд зазначає, що відповідно до сталої та послідовної практики Верховного Суду, норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.
Суд відхиляє доводи відповідача про нереальність господарських операцій позивача та його контрагентів з огляду лише на податкову інформацію щодо його контрагента (відсутність достатніх трудових ресурсів осіб з відповідною спеціальною освітою, відсутність основних засобів, необхідних складських, виробничих приміщень та обладнання у періоді, що перевірявся тощо; дослідження ланцюга постачання), оскільки відомості, наявні в інформаційно-аналітичних базах як відносно контрагентів позивача, так і за ланцюгами постачання ТМЦ (виконання робіт, надання послуг), носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган, з урахуванням того, що надані платником податку документи повною мірою спростовують це.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 №826/6146/16 вказав, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.
Щодо доводів контролюючого органу про те, що контрагенти позивача та/або контрагенти постачальників позивача є фігурантами кримінальних проваджень, суд зазначає, що такого доказу, як вирок суду щодо постачальників позивача або контрагентів постачальників позивача, який набрав законної сили, надано не було. Наявність зареєстрованого кримінального провадження не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Крім того, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Щодо посилань податкового органу в акті перевірки на наявність відносно ТОВ «КРАМ ПОСТАЧАННЯ» рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку згідно п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку, суд зазначає, що сам по собі факт наявності такого рішення не свідчить про порушення вимог податкового законодавства, а також не спростовує того, що господарські операції з постачання коксово-вугільної продукції не відбулися, адже факт постачання продукції підтверджується належним чином складеними первинними документами, в тому числі залізничними накладними. До того ж, у наданих до матеріалів справи рішеннях про відповідність ТОВ «Крам постачання» пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку відсутня інформація про те, що віднесення ТОВ «Крам постачання» до ризикових платників податків пов`язане із господарськими операціями із постачання/придбання товарів (послуг), які відбулися між ТОВ «Крам постачання» і АТ «Нікопольський завод феросплавів», і які є предметом розгляду у цій справі.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд указує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Враховуючи все викладене вище, нарахування позивачеві грошових зобов`язань згідно із податковим повідомленням-рішенням № 000/973/32-00-07-06-19 від 20.11.2024 у розмірі 1 112 768,00 грн; згідно із податковим повідомленням-рішенням № 000/974/32-00-07-06-19 від 20.11.2024 у сумі 2 988 434 грн та згідно із податковим повідомленням-рішенням № 000/975/32-00-07-06-19 від 20.11.2024 у сумі 5 500 190,00 грн є протиправним.
Отже, є протиправними і такими, що підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення:
№ 000/974/32-00-07-06-19 від 20.11.2024, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за серпень 2024 року на суму 2 988 434 грн;
№ 000/975/32-00-07-06-19 від 20.11.2024, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 5 500 190,00 грн;
№ 000/973/32-00-07-06-19 від 20.11.2024, згідно з яким Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за січень 2022 року у розмірі 1 112 768,00 грн;
Оскільки, податкове повідомлення-рішення № 000/973/32-00-07-06-19 від 20.11.2024 визнано протиправним і скасовано на суму завищення бюджетного відшкодування 1112768 грн, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню зазначене податкове повідомлення-рішення і на суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 556384 грн.
Окремо суд зазначає, що відповідно до п.123.1. ст.123 Податкового кодексу України (в редакції станом на час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -
тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно з п.123.2. ст.123 Податкового кодексу України діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Пунктом 123.3. ст.123 Податкового кодексу України передбачено, що діяння, передбачені пунктом 123.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Отже, пункт 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачає випадки, у разі настання яких, на платника може бути накладено штраф. При цьому, цей штраф визначається у розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання. Штраф у розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, передбачений п.123.3 ст.123 Податкового кодексу України, і може бути застосований до платника податків за діяння, передбачене пунктом 123.2 цієї статті, вчинене повторно протягом 1095 календарних днів.
Натомість, податковим повідомленням-рішенням № 000/973/32-00-07-06-19 від 20.11.2024 позивачеві були нараховані штрафні (фінансові) санкції відповідно до п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, але у розмірі 50% суми визначеного податкового зобов`язання.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд за зазначає про те, що позовна заява у цій справі підлягає задоволенню.
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.11.2024 №000/975/32-00-07-06-19, №000/974/32-00-07-06-19, №000/973/32-00-07-06-19, прийняті Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів».

Відповідач: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків

Повний текст рішення складено 16.01.2026.

Суддя Н.В. Кучугурна