Справа № 520/15434/25
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 р. № 520/15434/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_1 прикордонного загіну В/Ч НОМЕР_2 від 07.01.2025р. відносно рапорту ОСОБА_1 від 04.01.2025р. про звільнення з військової служби;

- зобов`язати уповноважених осіб НОМЕР_1 прикордонного загіну В/Ч НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 , з військової служби на підставі п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу та звернувся до відповідача із рапортом на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме у зв`язку із тим, що мати дітей відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Позивач зазначає, що вказаний факт підтверджується вироками Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2024 у справі №686/20983/23, Строкостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22.12.2023 у справі № 683/2957/23, Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.04.2024 у справі № 688/4647/23, а тому у відповідача були відсутні підстави для відмови у задоволенні його рапорту. Із вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

Відповідач, на адресу суду, відзив на позовну заяву не надав.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 14.07.2025 по 28.07.2025 перебував у відпустці, 01.08.2025 перебував на навчанні, з 04.08.2025 по 05.08.2025, з 10.11.2025 по 14.11.2025 та з 22.12.2025 по 13.01.2026 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та зарахований до особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону військової частини НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 від 29.12.2010, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_6 від 28.03.2013, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачем зазначено, що ОСОБА_2 (мати дітей) засуджена Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області згідно вироку від 15.01.2024 (справа №686/20983/23), Строкостянтинівським районим судом Хмельницької області згідно вироку від 22 грудня 2023 року (Справа №683/2957/23), Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області, згідно вироку від 29.04.2024, (справа №688/4647/23).

Так, судом встановлено, що згідно вироку Старокостянтинівського районного суд Хмельницької області від 22.12.2023 у справі № 683/2957/23, суд ухвалив, ОСОБА_4 визнати винуватою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, та призначити їй покарання: - за ч.2 ст.307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла; - за ч.3ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. На підставіч.1ст.70КК Україниза сукупністюкримінальних правопорушень,шляхом поглиненняменш суворогопокарання більшсуворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покаранняу виді6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

Вироком Шепетівського міськрайонний суд Хмельницької області від 29.04.2024 у справі № 688/4647/23, суд ухвалив, ОСОБА_5 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України та призначити їй покарання: - за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла; - за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69-1 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. На підставі ч. 1ст. 70 КК Україниза сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,призначити ОСОБА_5 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2024 у справі № 686/20983/23, суд ухвалив, ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (шість) років з конфіскацією майна, крім житла. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання вироком законної сили. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання, як відбуте, термін її попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду з дня фактичного затримання, тобто з 21.06.2023 року до дня набрання вироком законної сили.

Також позивачем зазначено, що з метою уникнення від відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_2 звільнена з ДУ «Збарзька виправна колонія №63» та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_7 .

Судом встановлено, що згідно довідки (форма А) військової частини НОМЕР_8 від 01.08.2024 № 5324 судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнена з Державної установи «Збарська виправна колонія (№63)» на підставі ухвали Збаразького районного суд Тернопільської області від 15.07.2024 на підставі 81-1 КК України умовно-достроково на 7 років 27 днів не відбутої частини покарання для проходження військової служби за контрактом, встановивши адміністративний нагляд терміном на 1 рік та з 24.07.2024 перебуває на військовій службі за контрактом у ВЧ НОМЕР_8 .

04 січня 2025 року ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення з військової служби згідно п.3ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Разом із рапортом позивач надав копії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . До рапорту також надавалась довідка про звільнення ОСОБА_2 з ДУ «Збарзька виправна колонія №63» від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом.

З листа Військової частини НОМЕР_9 судом встановлено, що відповідачем розглянуто рапорт позивача від 04.01.2025 та повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для звільнення останнього з військової служби.

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача щодо його звільнення з військової служби, звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч.1 ст.1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби, у зв`язку із наявністю дітей віком до 18 років та необхідністю їх самостійного виховання через те, що мати дітей відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Правові підстави звільнення під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб під час мобілізації в особливий період врегульовано п.2 ч.4 ст.26 Законом № 2232-XII.

Зокрема, п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з абз.6 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Тобто, звільнення з військової служби під час воєнного стану можливе за умови самостійного виховання військовослужбовцем дитини (дітей) віком до 18 років. Відтак, підтвердженим має бути факт самостійного виховування дитини (дітей) віком до 18 років.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами.

Відповідно до п.12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі - Інструкція) звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

На підставі пункту 12.11 розділу XII Інструкції перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Як визначено пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (…).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до пункту 5 Додатку 19 Інструкції визначено Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 та визначено, зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби, зокрема, через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин.

Для звільнення за цих обставин військовослужбовець зобов`язаний подати, зокрема, рапорт та документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, в даному спорі докази того, що позивач має дітей віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.

Як свідчать матеріали справи, позивач, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, подав рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини: мати дітей відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Як доказ наявності сімейних обставин або інших поважних причин позивач долучив до рапорту наступні документи, зокрема: копії свідоцтв про народження дітей, копію вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22.12.2023 у справі № 683/2957/23, копію ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12.02.2024 у справі № 683/2957/23, копію адвокатського листа представника ОСОБА_1 , супровідний лист, завірена копія довідки про звільнення від 23.07.2024.

Розглядом справи по суті встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 від 29.12.2010 та Серії НОМЕР_6 від 28.03.2013, позивач є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що вироком Старокостянтинівського районного суд Хмельницької області від 22.12.2023 у справі № 683/2957/23, суд ухвалив, ОСОБА_4 визнати винуватою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, та призначити їй покарання: - за ч.2 ст.307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла; - за ч.3ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. На підставіч.1ст.70КК Україниза сукупністюкримінальних правопорушень,шляхом поглиненняменш суворогопокарання більшсуворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покаранняу виді6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

Вироком Шепетівського міськрайонний суд Хмельницької області від 29.04.2024 у справі № 688/4647/23, суд ухвалив, ОСОБА_5 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України та призначити їй покарання: - за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла; - за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69-1 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. На підставі ч. 1ст. 70 КК Україниза сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,призначити ОСОБА_5 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2024 у справі № 686/20983/23, суд ухвалив, ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (шість) років з конфіскацією майна, крім житла. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання вироком законної сили. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання, як відбуте, термін її попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду з дня фактичного затримання, тобто з 21.06.2023 року до дня набрання вироком законної сили.

Водночас, судом встановлено, що згідно довідки (форма А) військової частини НОМЕР_8 від 01.08.2024 № 5324 судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнена з Державної установи «Збарська виправна колонія (№63)» на підставі ухвали Збаразького районного суд Тернопільської області від 15.07.2024 на підставі 81-1 КК України умовно-достроково на 7 років 27 днів не відбутої частини покарання для проходження військової служби за контрактом, встановивши адміністративний нагляд терміном на 1 рік та з 24.07.2024 перебуває на військовій службі за контрактом у ВЧ НОМЕР_8 .

Надаючи оцінку документам позивача, що надані ним разом з рапортом про звільнення з військової служби, суд зазначає, що предметом доказування в цій справі є доведеність факту наявності сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: позивач має дитину віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, та, як наслідок, встановлення наявності підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану.

За змістом стаття 81-1 Кримінального кодексу України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище.

У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Так, на переконання суду, доказами, що підтверджують факт самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років одним з батьків є, зокрема: свідоцтво про смерть батька або мати; рішення суду про позбавлення батьківських прав, рішення суду про визнання батька (матері) безвісти зниклим (відсутнім), рішення суду про оголошення батька (матері) померлим, рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини; відбування покарання у місцях позбавлення волі.

Вказані документи об`єктивно дозволяють підтвердити факт відсутності участі матері у вихованні дитини та, як наслідок, наявність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII.

Так, суд звертає увагу, що відповідно до статті 81-1 Кримінального кодексу України, ОСОБА_2 звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач помилково посилається на наявність тієї обставини, що мати дітей відбуває покарання у місцях позбавлення волі та наголошує, що позивачем не надано жодних документів, які б підтвердили факт відбування ОСОБА_2 покарання у місцях позбавлення волі на момент подання ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби.

За таких обставин, суд вважає, що додані до рапорту позивачем документи не підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: факт відбування покарання матері дітей у місцях позбавлення волі.

Окрім того, звертаючись з рапортом про звільнення з військової служби, позивач не надав відповідачу інших належних та допустимих доказів, які можуть слугувати підставою для звільнення його з військової служби на підставі п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідач правомірно відмовив позивачу у звільненні з військової служби, оскільки останній не підтвердив наявність сімейних обставин або інших поважних причин для такого звільнення.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації на підставі п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

На переконання суду, відмовляючи позивачу у задоволенні його рапорту про звільнення, відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовної заяви.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов