Справа № 160/11183/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/11183/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Озерянська С.І.) в адміністративній справі №160/11183/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

17.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-19951-0436 від 17 лютого 2025 року в розмірі 20499,46грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправне нарахування боргу зі сплати єдиного внеску, оскільки заборгованість відсутня.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 рок позов задоволений.

Відповідачем на вказане рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що в ІКС «Податковий Блок» за даними ІКП по КБК 71040000 ОСОБА_1 були автоматично нараховані грошові зобов`язання з єдиного внеску на загальну суму 21030,90 грн, з січня 2018 року по березень 2019 року, а саме: за 2017 рік по строку 09.02.2018 відбулось автоматичне нарахування єдиного внеску в ІКП по КБК 71040000 за 2017 рік в сумі 8448,00 грн; за 2018 рік в ІКП по КБК 71040000 проведені щоквартальні нарахування єдиного внеску: - по строку сплати 19.04.2018 за 1 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, - по строку сплати 19.07.2018 за 2 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, - по строку сплати 19.10.2018 за 3 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, - по строку сплати 21.01.2019 за 4 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн. за 2019 рік в ІКП по КБК 71040000 проведені щоквартальні нарахування єдиного внеску: - по строку сплати 19.04.2019 за 1 квартал 2019 року в сумі 2754,18 гривень. У зв`язку з наявністю в ІКП по КБК 71040000 ОСОБА_1 недоїмки із сплати єдиного внеску в сумі 20 499,73 грн (з урахуванням переплати в сумі 531,17грн), ГУ ДПС в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-1589-55 на суму 20499,73грн. Вимога була оскаржена та скасована в судовому порядку. У подальшому у зв`язку з наявністю заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску станом на 31.01.2025, на підставі пункту 3 розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, ГУ ДПС сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 17.02.2025 №Ф-19951-0436 на суму 20499,46грн яку направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника, яку вручено особисто платнику поштою 22.02.2025. На теперішній час заборгованість відсутня. Таким чином є всі підстави для скасування рішення суду.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.03.2004 року отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю за №1253.

Також, судом встановлено, що згідно записів Єдиного Реєстру адвокатів України право на заняття адвокатською діяльністю позивача з 05.01.2017 року на підставі заяви зупинено згідно пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

З 20.04.2018 року на підставі заяви позивача право на заняття адвокатською діяльністю поновлено згідно пункту 1 частини 4 статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

02.07.2018 року була призупинена адвокатська діяльність позивача згідно з поданою заявою.

10.05.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1589-55 на суму 20499,73 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2021 року у справі № 160/16609/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задоволено у повному обсязі, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 10 травня 2019 року №Ф-1589-55 на суму 20499,73 грн., складену відносно ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровської області щодо не складення та не подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого боргу (недоїмки) у сумі 20499,73 грн. (двадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень сімдесят три копійки), зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подання про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого боргу (недоїмки) у сумі 20499,73 грн. (двадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень сімдесят три копійки).

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2021 року у справі № 160/16609/21 набрало законної сили 31.03.2022 року.

07.02.2025 року право на заняття адвокатською діяльністю поновлено згідно пункту 1 частини 4 статті 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі заяви.

17.02.2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі даних інформаційної системи податкового органу прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф 19951 0436, якою позивачу визначено до сплати недоїмку з єдиного внеску в сумі 20499,46 грн.

07.04.2025 року позивачем було подано скаргу на вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, однак рішення за результатами розгляду скарги матеріали справи не містять.

Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірний період позивач не був платником ЄСВ, а отже оскаржена вимога є неправомірною.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Спірним у справі є наявність у позивача обов`язку зі сплати ЄСВ та наявності заборгованості (недоїмки) зі сплати цього внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" N 2464-VI (далі - Закон N 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 2 Закону N 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону N 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону N 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абз. 1 п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону N 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Відповідно до статей 31, 32 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви. Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

З наведених вище положень Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність можна дійти висновку, що правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.

З матеріалів справи слідує, що згідно записів Єдиного Реєстру адвокатів України право на заняття адвокатською діяльністю позивача з 05.01.2017 року на підставі заяви зупинено згідно пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; з 20.04.2018 року на підставі заяви позивача право на заняття адвокатською діяльністю поновлено згідно пункту 1 частини 4 статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

31 травня 2018 року ОСОБА_1 підписано контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 3 роки.

02.07.2018 року була призупинена адвокатська діяльність позивача згідно з поданою заявою.

Також 18.05.2021 року позивачем підписаний контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 3 роки.

07.02.2025 року право на заняття адвокатською діяльністю поновлено згідно пункту 1 частини 4 статті 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі заяви.

Отже, судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що з 05.01.2017 року позивач не здійснював адвокатської діяльності, провадження якої було зупинено та не отримував дохід від такої діяльності, таким чином, у позивача з 05.01.2017 року не було обов`язку сплачувати єдиний внесок як самозайнятою особою, у розумінні законодавства про зайнятість населення. А з 2018 року позивач був військовослужбовцем (контракти на з роки 31.05.2018 та18.05.2021) .

Відповідач зазначаючи про ненадання позивачем відповідних доказів, а саме довідки ОК-5 за сіпрний період, в свою чергу у жодному з документів по суті справи не зазначив який же період є спірним, а оскаржена вимога також не містить період, за який була нарахована недоїмка, враховуючи рішення суду у справі №160/16609/21. Також податковим органом не була назана ІКП позивача з ЄСВ. Це свідчить, що відповідач не надав належних доказів на обґрунтування спірного рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржена вимога є необґрунтована та така, що прийнята в порушення норми законодавства, а отже підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду відсутні.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в адміністративній справі №160/11183/25- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 15 січня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак