Справа № 280/342/26
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

16 січня 2026 рокуСправа № 280/342/26 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Стрельнікова Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (вул. Штабна, буд. 13, прим. 19, м. Запоріжжя, 69000; )

до Тернопільської митниці (46400, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд. 38, )

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату митних платежів,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» (далі позивач) до Тернопільської митниці (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати вимогу Тернопільської митниці №UA403000/2025/0092' від 22.12.2025 про сплату належної суми митних платежів у розмірі 486411,34 грн. за виданою АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» індивідуальною гарантією №25UA120012002WSR9 від 17.09.2025.

Провадження по справі наразі не відкрито.

Разом з позовною заявою представником позивача до суду було подано заяви про забезпечення позову від 15.01.2026 (вх.№ 2610) та від 15.01.2026 (вх.№ 2613).

В заяві від 15.01.2026 (вх.№ 2613) про забезпечення позову заявник просить суд:

вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії вимоги Тернопільської митниці №UA403000/2025/0092' від 22.12.2025 про сплату належної суми митних платежів за виданою АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» індивідуальною гарантією №25UA120012002WSR9 від 17.09.2025 у розмірі 486411,34 грн. до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Тернопільської митниці №UA403000/2025/0092' від 22.12.2025;

заборонити Тернопільській митниці здійснювати будь-які дії, спрямовані на стягнення митних платежів за гарантією №25UA120012002WSR9 від 17.09.2025 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

заборонити іншим особам вчиняти дії, що спрямовані на сплату митних платежів за гарантією №25UA120012002WSR9 від 17.09.2025 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви від 15.01.2026 (вх.№ 2613) про забезпечення позову посилається на те, що станом на 15.01.2026 вимога Тернопільської митниці №UA403000/2025/0092' від 22.12.2025 про сплату належної суми митних платежів за гарантією №25UA120012002WSR9 від 17.09.2025 у розмірі 486411,34 грн. є незаконною, оскільки, по-перше, з боку ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» відсутнє порушення ст.317-1 МК України, зазначене митницею у самій вимозі, а отже відсутнє порушення митних правил та митного законодавства в цілому, по-друге, донараховані митницею за ЕМД №25UA11U9 від 17.09.2025 митні платежі в розмірі 486411,34 грн. вважалися спірними і оскаржувалися в рамках судової справи №280/8469/25, за результатами розгляду якої Запорізьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення від 01.12.2025 про задоволення позовної заяви ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» до Тернопільської митниці, визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості №UA403070/2025/000281/2 від 12.09.2025, а з ним і донараховані митні платежі в розмірі 486411,34 грн. Митний орган був обізнаний про існування вказаних вище обставин, а відтак не мав права направляти ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» вимогу №UA403000/2025/0092' від 22.12.2025, що свідчить про очевидну її протиправність. У разі сплати митних платежів 486411,34 грн., що уже визнані в суді незаконними, заявник зазнає значних фінансових збитків, які будуть ускладнені для відшкодування в майбутньому. Сума, виставленої вимоги, що підлягає сплаті заявником, є значною, яка вочевидь буде впливати на подальшу діяльність підприємства. Зазначає, шо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав позивача.

Від позивача до суду надійшла заява, відповідно до якої зазначено, що 15.01.2026 позивачем були подані одночасно 2 заяви про забезпечення позову разом з позовною заявою до Тернопільської митниці про визнання протиправною та скасування вимоги №UA403000/2025/0092' від 22.12.2025. Просить суд розглядати заяву про забезпечення позову, що подавалася одночасно з позовною заявою, до котрої долучено платіжну інструкцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді від 16.01.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» від 15.01.2026 (вх.№ 2610) про забезпечення позову у справі № 280/342/26, - повернуто заявнику без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та позовної заяви з додатками, виходячи з меж заяви про забезпечення позову, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суддя приходить до наступних висновків.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Зокрема, варто зазначити, що розглядати заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому що існує реальна загроза істотного ускладнення виконання чи невиконання рішення суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Застосований судом захід забезпечення позову має відповідати вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суддею встановлено, що фактично зміст вимог зводиться до того, що весь понесений гарантом фінансовий тягар за наслідками реалізації вимоги митного органу у випадку несплати суми митних платежів буде перекладено шляхом пред`явлення зворотної вимоги по відшкодування шкоди, завданої діями та рішеннями митного органу, саме на Товариство з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ», для якого задоволення такої вимоги призведе до обмеження наступної діяльності товариства, а, можливо, навіть і зупинення діяльності, що незворотно вплине на майнові права і заявника, і його партнерів.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 826/16911/18, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 26.06.2019 у справі № 826/13396/18, від 30.09.2019 у справі № 420/5553/18, від 30.09.2019 у справі № 640/868/19, від 30.09.2019 у справі № 1840/3517/18, від 29.01.2020 у справі № 640/9167/19 та інших.

Отже, суддя, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 310 Митного кодексу України гарантія є зобов`язанням гаранта щодо виплати на вимогу митного органу коштів у межах розміру гарантії та в порядку і строки, визначені цим Кодексом, у разі невиконання особою обов`язку із сплати митних платежів. Гарантії надаються митним органам у паперовій або електронній формі.

Частинами четвертою, п`ятою статті 315-1 Митного кодексу України встановлено, що індивідуальна гарантія вважається застосованою після завершення митного оформлення товарів. Гарантія не може бути застосована у випадках, визначених статтями 315-2, 315-3, частиною другою статті 315-4 цього Кодексу, а також за наявності відповідно до частини четвертої статті 317-2 цього Кодексу податкового боргу гаранта.

Відповідно до частини першої статті 317-2 Митного кодексу України у разі невиконання обов`язку із сплати митних платежів протягом строку, визначеного частиною третьою статті 317-1 цього Кодексу, митний орган, відповідальний за здійснення контролю сплати митних платежів, не пізніше трьох робочих днів складає та направляє гаранту, який видав гарантію, вимогу про сплату митних платежів разом з іншими документами щодо відповідної операції з товарами. У разі якщо протягом строку, визначеного частиною третьою статті 317-1 цього Кодексу, особа, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, частково виконала такий обов`язок, вимога про сплату митних платежів направляється гаранту на суму несплаченої частини митних платежів.

Частиною другою статті 317-2 Митного кодексу України передбачено, що гарант протягом 30 днів, наступних за днем отримання вимоги про сплату митних платежів відповідно до частини першої цієї статті, зобов`язаний перерахувати належну суму митних платежів до державного бюджету.

За приписами частини третьої статті 317-2 Митного кодексу України гарант має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів відповідно до глави 4 цього Кодексу. Таке оскарження не звільняє гаранта від обов`язку із сплати митних платежів, забезпеченого гарантією, у строки, визначені частиною другою цієї статті.

При цьому, положеннями частини четвертої статті 317-2 Митного кодексу України встановлено, що у разі несплати або неповної сплати гарантом суми митних платежів у строки, визначені цією статтею, несплачена сума митних платежів вважається податковим боргом гаранта та стягується в порядку та строки, визначені Податковим кодексом України.

Статтею 87 ПК України визначено, що погашення податкового боргу може відбуватися як за рахунок коштів, так і за рахунок майна та інших активів платника податку.

Частиною першою статті 316 Митного кодексу України встановлено, що Гарантом можуть виступати такі фінансові установи: 1) банки; 2) страховики, крім страховиків, які здійснюють страхування життя; 3) фінансові компанії, які мають право на провадження діяльності з надання гарантій.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 316 Митного кодексу України Гарант набуває право на провадження діяльності з видачі гарантій з моменту його внесення до реєстру гарантів, якщо він виконує умови, визначені частиною другою цієї статті. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, веде реєстр гарантів, забезпечує його регулярне оновлення та оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті.

Як уже зазначалось вище, підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суддя звертає увагу на те, що позивачем у цій справі не доведено та документально не підтверджено обставини (матеріали справи не містять доказів), які б вказували на існування на час звернення до суду з клопотанням про забезпечення позову очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення чи які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позов, як і не надано доказів можливості настання невідворотних наслідків для господарської діяльності Товариства, зокрема: щодо обмеження наступної діяльності товариства, або зупинення діяльності, що незворотно вплине на майнові права позивача і його партнерів.

Враховуючи викладене та наявні докази долучені заявником до заяви про забезпечення адміністративного позову, суд дійшов висновку про відсутність обставин, які відповідно до статті 150 КАС України є підставою для забезпечення позову.

Суддя вважає, що заявник не навів належних та достатніх доводів в підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Докази на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії вимоги Тернопільської митниці №UA403000/2025/0092' від 22.12.2025 про сплату належної суми митних платежів за виданою АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» індивідуальною гарантією №25UA120012002WSR9 від 17.09.2025 у розмірі 486411,34 грн. до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Тернопільської митниці №UA403000/2025/0092' від 22.12.2025; заборони Тернопільській митниці здійснювати будь-які дії, спрямовані на стягнення митних платежів за гарантією №25UA120012002WSR9 від 17.09.2025 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; заборони іншим особам вчиняти дії, що спрямовані на сплату митних платежів за гарантією №25UA120012002WSR9 від 17.09.2025 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, відсутні.

Крім того, відсутні об`єктивні обставини та підстави для обґрунтованого припущення, що права (інтереси) позивача в подальшому можуть бути погіршені, порушені певними діями відповідача і для їх відновлення доведеться докласти значних зусиль та витрат. Для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.

При цьому, слід відмітити, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення в справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Вказана позиція викладена у постанові від 28.03.2018 Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/521/17.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Враховуючи викладене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням питання реальності істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, суддя дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статями 150-154, 241, 243, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МОТОТЕХІМПОРТ» від 15.01.2026 (вх.№ 2613) про забезпечення позову у справі № 280/342/26 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.В. Стрельнікова