Справа № 420/38538/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 17.11.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України B Полтавській області,яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи в совхозі «Мічурінець» з 21.03.1989 по 02.03.1994 рік.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що вона 8.09.2025 року звернулась до ПФУ за місцем свого проживання, із заявою про призначення пенсії за віком з 60 років та надала документи для призначення пенсії. 02.10.2025 позивачці письмово Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області було повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області до трудового стажу не враховано:

- період роботи в совхозі «Мічурінець» з 21.03.1989 по 02.03.1994 у зв`язку з тим, що в трудовій книжці оскільки в записі про прийняття дописані номер і дата наказу. Хоча на роботу позивачка була прийнята на роботу і була переведена 02.03.1994 на іншу посаду і вже 13.11.1995 була звільнена з посади. У зв`язку з чим було відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Полтавській області протиправним, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 19.11.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ).

03.12.2025 від представника відповідача ГУ ПФУ в Херсонській області надійшов відзив (вх. №ЕС/127930/25), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступні обставини.

18.09.2025, ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності заява від 18.09.2025 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. За результатами розгляду вищевказаної заяви Відповідачем 2 прийнято рішення № 47 від 25.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За наданими документами та даними відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 19 років 05 місяців 18 днів, при цьому для права враховано 19 років 10 місяців 25 днів. Головне управління наголошує, що ним жодних рішень відносно заяви Позивачки не приймалося, оскільки рішення про відмову за принципом екстериторіальності приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Відтак, враховуючи те, що рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, як органом, до виключних повноважень якого належить призначення пенсії Позивачці, то відсутні підстави для покладення зобов`язань, щодо зарахування Позивачці до загального трудового стажу період роботи в совхозі «Мічурінець» з 21.03.1989 по 02.03.1994.

До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано за записами трудової книжки від 11.10.1982 НОМЕР_2 , період роботи з 21.03.1989 по 02.03.1994 оскільки, її прийнято на роботу в Совхоз «Мичуринец» рабочей питомниководческой бригады (мовою оригіналу), проте, в графі 4 запис номер і дата наказу дописані іншим чорнилом, що суперечить вимогам п. п. 2.3 п. «а» розділу 2 Інструкція № 162. ОСОБА_1 було роз`яснено, що для зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів, що передбачені п.3 Порядку №637, однак своїм правом Позивачка не скористалась. Головне управління вважає, що Відповідачем 2 правомірно не зараховано період з 21.03.1989 по 02.03.1994, оскільки цей період не підтверджений документами, згідно вимогам та нормам чинного законодавства. За відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж Позивачки склав 19 років 10 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

05.12.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області (вх. №ЕП/19553/25) з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 18.09.2025 звернулася через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою та доданими до неї документами про призначення пенсії за віком. Отже, за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та прийнято рішення від 25.09.2025 №47, яким відмовлено ОСОБА_1 : в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Аналіз наданих документів показав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 05 місяців 18 днів. Для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону №1058-IV відповідно до пункту 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону №1058-IV до страхового стажу включено періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (з 01.07.2008 по 31.12.2008). Стаж для права становить 19 років 10 місяців 25 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано період роботи з 21.03.1989 по 02.03.1994, оскільки в записі про прийняття дописані номер і дата наказу. З огляду на викладене, Управління вважає, що рішення №47 від 25.09.2025, яким відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку, прийнято правомірно.

08.12.2025 до суду від представника відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області поштою надійшов відзив аналогічного змісту (вх. №129502/25), а також надано на виконання ухвали суду від 19.11.2025 витребувані матеріали пенсійної справи.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , досягнувши 60-річного віку, 18.09.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності заява від 18.09.2025 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За результатами опрацювання вказаної заяви 25.09.2025 Головним управлінням ПФУ в Полтавській області прийняли рішення №47 від 25.09.2025 про відмову у призначення пенсії.

У вказаному рішенні зазначили, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 21.03.1989 по 02.03.1994, оскільки в записі про прийняття дописані номер і дата наказу.

Управлінням прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Не погоджуючись із рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №47 від 25.09.2025, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 , досягнувши 60-річного віку, 18.09.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, розглянувши за принципом екстериторіальності заяву та додані документи ОСОБА_1 від 18.09.2025 про призначення пенсії за віком, прийняло рішення за №47 від 25.09.2025 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Згідно вказаного рішення страховий стаж позивача становить 19 років 5 місяців 18 днів.

Спірним рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області не зараховано до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності з 21.03.1989 по 02.03.1994, оскільки в записі про прийняття дописані номер і дата наказу.

З матеріалів справи суд встановив, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 11.10.1982 містить всі необхідні записи про роботу позивача, зокрема:

- запис №17 з 21.03.1989 Совхоз «Мичуринец» прийнята робочою розсадницькою бринадою (наказ №24-к від 21.03.89);

- запис №18 з 02.03.1994 переведена робочою хоз.двора (наказ №22-К від 02.03.1994);

- запис №19 з 13.11.1995 звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (наказ №84-К від 13.11.1995).

Відтак, трудовою книжкою позивача підтверджено спірний період роботи у період з 21.03.1989 по 02.03.1994, та вказані записи є належним та допустимим доказом підтвердження страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що на час заповнення трудової книжки позивача (дата початку заповнення 11.10.1982), діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412) (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції № 162 про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Надалі була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказ) (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати текст) наказу (розпорядження).

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника, а також проставлення печатки покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд зазначає, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування періодів роботи до відповідного страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що під час дослідження вказаної трудової книжки судом не було серії НОМЕР_2 від 11.10.1982 за оскаржуваний період не було встановлено жодного виправлення, записи в повній мірі внесені розбірливо, а тому суд вважає безпідставними твердження ГУ ПФУ в Полтавській області щодо наявності в записі про прийняття дописані номер і дата наказу.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №47 від 25.09.2025 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про відмову у призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області, приймаючи рішення про відмову призначенні пенсії за віком позивачу, не врахував та не повно з`ясував всі обставини справи, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №47 від 25.09.2025 підлягає скасуванню.

Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №47 від 25.09.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20грн, що підтверджується квитанцією № від 07.11.2025.

Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №47 від 25.09.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 );

Відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36600, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА