Справа № 420/7946/25
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7946/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо незарахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року ОСОБА_1 .

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, щодо незарахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, щодо незарахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року ОСОБА_1 .

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року.

6. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що незважаючи на довідку ГУ ДПС в Одеської області та інші документи, що підтверджують підприємницьку діяльність та сплату податків Головні управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в Сумській області та у Київській області безпідставно, без роз`яснення своєї позиції, без посилань на діюче законодавство, відмовляються зараховувати до страхового стажу роки ведення підприємницької діяльності, чим порушують його права. Крім того, ані Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області, ані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, ані Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області не надано належного обґрунтування та не наведено мотиви відмови у призначенні пенсії за віком стосовно страхового стажу. Порядок сплати пенсійного внеску фізичними особами-підприємцями «за себе» не був законодавчо визначений. Тому, здійснюючи підприємницьку діяльність у період 2002-2016 років, позивач фактично сплачував до Пенсійного фонду внески у складі фіксованого та єдиного податку, а процент від цієї сплати повинен був перераховуватися відповідними державними органами до Пенсійного Фонду.

Ухвалою від 24.03.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

10.04.2025 року від представника відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що довідка від 19.02.2025 № 177/47 не відповідає формі довідки, затвердженої додатком № 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, а саме: відсутня підстава видачі (накази, розпорядження). Страховий стаж Позивача на дату звернення до органів Пенсійного фонду України становить 19 років 1 місяць 13 днів. За доданими Позивачем документами до страхового стажу всі періоди зараховано. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки довідка про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації не відповідає формі довідки, затвердженої додатком №6 до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 та відсутній необхідний страховий стаж. Крім того, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

11.04.2025 року від представника відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло на підставі норм діючого законодавства. Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймало рішення по суті заяви позивача, відтак, відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є визначений у встановленому порядку орган Пенсійного фонду у Київській області.

Від ГУ ПФУ в Сумській області відзиву на позов не надходило.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

11.07.2023 року на ім`я ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

09.12.2024 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява про призначення пенсії була передана до розгляду ГУ ПФУ в Сумській області за екстериторіальним принципом.

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 12.12.2024 року №00 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із тим, що за наданими документами право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 відсутнє, оскільки відсутня довідка про проходження військової служби та про безпосередню участь в бойових діях, на підставі якої видано посвідчення учасника бойових дій та необхідний страховий стаж.

21.02.2025 року позивач звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява про призначення пенсії була передана до розгляду ГУ ПФУ у Київській області за екстериторіальним принципом.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 28.02.2025 року №00 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки довідка про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації не відповідає формі довідки, затвердженої додатком № 6 до постанови КМУ від 20.08.2014 № 413, та відсутній необхідний страховий стаж.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991№ 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(далі Закон №1058-IV).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункті 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, які брали участь у бойових діях, безпосередню участь в АТО/ООС та/або в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації: документи про проходження військової служби (служби); довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Так, відповідно до п. 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: - військові квитки; - довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; - довідки архівних і військово-лікувальних установ. Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони.

Форма довідки про участь у бойових діях передбачена додатком 2 до Порядку № 637.

Зокрема, вона видається територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, і містить відомості про те, що про те, що особа проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) і зазначена служба підлягає зарахуванню до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

При цьому, з аналізу приписів статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" випливає, що підтвердженню для призначення пенсії, насамперед, підлягають не обставини тривалості участі військовослужбовця у бойових діях, а сам факт такої участі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 12.12.2024 року №00 відмовлено в призначені пенсії, оскільки відсутня довідка про проходження військової служби та про безпосередню участь в бойових діях, на підставі якої видано посвідчення учасника бойових дій, та необхідний страховий стаж.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 28.02.2025 року №00 також відмовлено в призначені пенсії, оскільки довідка про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією російської федерації не відповідає формі довідки, затвердженої додатком № 6 до постанови КМУ від 20.08.2014 № 413, та відсутній необхідний страховий стаж.

При цьому, судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що до заяв про призначення пенсії за віком позивачем надано, зокрема, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 11.07.2023 року, військовий квиток серії НОМЕР_3 , довідку Військової частини НОМЕР_4 від 19.02.2025 року № 177/67.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2018 року по справі № 591/3086/16-а зазначив, що участь військовослужбовця у бойових діях може підтверджуватись і фактом набуття статусу учасника бойових дій у розумінні статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та відповідним посвідченням.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.08.2018 у справі № 295/1129/17.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (надалі - Положення № 302).

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасникам бойових дій (стаття 6 Закону № 3551-XII) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Згідно п. 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Отже, повноваження щодо перевірки наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, в тому числі й перевірки факту чи брала така особа участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії, належать органам, які видають "Посвідчення учасника бойових дій".

Відповідно до пункту 7 Положення № 302 такими органами є Мін`юст, органи Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужби за місцем реєстрації ветерана.

Таким чином, посвідчення учасника бойових дій є належним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі й пільгами щодо дострокового призначення пенсії.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 11.07.2023 року було визнане недісним, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, суду не надано.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом також встановлено, що 01.06.2001 року ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 22.07.2005 року щодо ФОП ОСОБА_1 внесено інформацію про включення до Єдиного державного реєстру.

У той же час, згідно розрахунку страхового стажу, вчиненого ГУ ПФУ в Сумській області та ГУ ПФУ у Київській області, період з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року підприємницької діяльності не зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992р. №13-92 (чинного на час сплати позивачем фіксованого податку) громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо:

кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п`яти;

валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.

Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.

Протягом року платники фіксованого податку щоквартально сплачують до бюджету по 25 процентів річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку, - 25 процентів суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку встановлюються такі строки протягом року: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада. У разі значного збільшення або зменшення протягом року доходу платника податковими органами може бути проведено перерахунок сум податку за строками сплати податку, що не настали.

У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.

Також у спірний період діяла Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12, і п.14.2 цієї Інструкції містить аналогічні вищенаведеним положення щодо права фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту. Так само передбачено, що фіксований податок сплачується громадянином платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його реєстрації у податкових органах. Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем реєстрації у податкових органах фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності патенту.

Відповідно до п. 2 II. Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян» від 13.02.1998р. №129/98-ВР (надалі - Закон №129/98-ВР), до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків від сум фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, спрямовуються на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами.

На виконання п.2 розділу II Закону №129/98-ВР затверджений Порядок перерахування до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів, який визначав механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку, що сплачується громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і які обрали спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, фіксований податок сплачується громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його проживання і зараховується на рахунок №2542 «Кошти районних, міських, селищних та сільських бюджетів», відкритий в установах банків на ім`я органу, що здійснює виконання відповідного бюджету.

За пунктом 4 цього Порядку міськфінвідділи в містах, які не мають районного поділу, райфінвідділи в містах, які мають районний поділ, сільські та селищні ради до 13 години наступного (робочого) дня після отримання з установи банку виписки, в якій відображені надходження на їх рахунки коштів від сплати фіксованого податку, 10 відсотків від сум цих надходжень перераховують платіжними дорученнями (або в системі електронних платежів) на рахунки відповідних відділів Пенсійного фонду України.

Таким чином, у період провадження підприємницької діяльності, для зарахування страхового стажу достатньо встановити сплату особою фіксованого податку у спірний період, оскільки від сум фіксованого податку 10 відсотків повинні були перераховуватись відповідними фінансовими органами до Пенсійного фонду України.

Згідно довідки ГУ ДПС в Одеській області № 38181/6/15-32-24-07-10, яка надавалась до пенсійного органу, відповідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС міститься інформація щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), який перебував на обліку з 01.06.2001 за реєстраційним №0016849, реєстрація припинення діяльності від 29.12.2016 року за № 4016849.

Дані про сплату податків за період з 1998 року по 31.12.2001 рік відсутні в архівній обласній базі даних Головного управління ДПС в Одеській області. Система оподаткування за період реєстрації:

з 01.01.2002 по 31.12.2002 року перебував на загальній системі оподаткування та сплачував фіксований податок (сплачено 1100,00 грн.);

з 01.01.2003 по 31.12.2003 року перебував на загальній системі оподаткування та сплачував фіксований податок (сплачено 1100,00 грн.);

з 01.01.2004 по 31.12.2004 року перебував на загальній системі оподаткування та сплачував фіксований податок (сплачено 1100,00 грн.).

з 01.2005 по 31.12.2005 року перебував на загальній системі оподаткування та сплачував фіксований податок (сплачено 1200,00 грн.);

з 01.01.2006 по 31.12.2006 року перебував на загальній системі оподаткування та сплачував фіксований податок (сплачено 1400,00 грн.);

з 01.01.2007 по 31.12.2007 року перебував на загальній системі оподаткування та сплачував фіксований податок (сплачено 1200,00 грн.);

з 01.01.2008 по 31.12.2008 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2010,00 грн.);

з 01.01.2009 по 31.12.2009 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2910,00 грн.);

з 01.01.2010 по 31.12.2010 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2470,00 грн.);

з 01.01.2011 по 31.12.2011 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 818,00 грн.);

з 01.2012 по 31.12.2012 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 645,00 грн.);

з 01.01.2013 по 31.12.2013 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 927,60 грн.);

з 01.01.2014 по 31.12.2014 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2620,79 грн.);

з 01.01.2015 по 31.12.2015 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2900,00 грн.);

з 01.01.2016 по 31.12.2016 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2585,00 грн.);

з 01.01.2017 по 31.12.2017 року перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (сплачено 2762,00 грн.).

Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування в період з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року позивач сплачував внески у складі фіксованого податку, а також сплачував єдиний податок.

Відтак, позивач не може бути позбавлений права на зарахування страхового стажу за період з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року у разі неперерахування відповідними фінансовими органами частини фіксованого податку до Пенсійного фонду України або у разі не відображення у індивідуальних відомостях про застраховану особу даних про перерахування Пенсійному фонду України сум фіксованого податку.

З огляду на вищевикладене, періоди підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року підлягають зарахуванню ОСОБА_1 до страхового стажу, а рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 12.12.2024 року №00 та рішення ГУ ПФУ у Київській області від 28.02.2025 року №00 щодо відмови у призначенні пенсії є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року, суд бере до уваги, що заяви позивача про призначення пенсії розглядались Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності.

Тобто, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Також, щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 05.05.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд зробив висновок, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відтак, виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У той же час суд зазначає, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

Оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції пенсійного органу, у межах даного провадження судом не досліджується питання щодо наявності у позивача страхового стажу, вікового цензу та інших складових, на підставі яких провадиться призначення відповідної пенсії. Отже, суд вважає, що для належного захисту порушеного права позивача в цій частині слід зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача у порядок та спосіб, що передбачений чинним законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зокрема, щодо права позивача на призначення дострокової пенсії за віком, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Оскільки остання з поданих позивачем заяв про призначення пенсії розглядалася за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ у Київській області, саме на вказаний орган ПФУ слід покласти зазначені вище зобов`язання.

Підстави для покладення таких зобов`язань на інших відповідачів відсутні.

Також відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідачів - ГУ ПФУ в Сумській області та ГУ ПФУ у Київській області, оскільки вказані органи ПФУ у межах своїх повноважень прийняли відповідні рішення, які суд, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, виходячи за межі позовних вимог згідно положень ч.2 ст.9 КАС України, визнає протиправними та скасовує.

Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Одеській області є те, що вказаний орган ПФУ заяв позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності не розглядав, протиправної бездіяльності не вчиняв.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору ст.5 Закону України «Про судовий збір», доказів понесення інших судових витрат не надано.

Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, буд.83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (адреса: вул. Степана Бендери, буд.43, м. Суми, 40009, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.12.2024 року №00.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28.02.2025 року №00.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на отримання дострокової пенсії за віком, періоду підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 29.12.2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2025 р. про призначення дострокової пенсії за віком, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів