Справа № 308/11325/25
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 308/11325/25 пров. № А/857/48611/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 жовтня 2025 року, що ухвалив суддя Лутнянський І.Р., у м. Ужгороді, у відкритому судовому засіданні, у справі № 308/11325/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 52437 від 17.07.2025 року відносно громадянина ОСОБА_1 ;

- зобов`язати посадових осіб Департаменту патрульної поліції зняти із бази даних обліку громадянина ОСОБА_1 як правопорушника.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 липня 2025 року, під час несення служби, працівники Управління патрульної поліції виявили порушення Правил дорожнього руху.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 5243747 від 17.07.2025 року, громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП України із накладенням штрафу у сумі 3400 гривень.

Вказану постанову, у справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив до начальника Управління патрульної поліції в Закарпатській області, як безпідставну, але 1 серпня 2025 року, суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, щодо залишення постанови по справі про адміністративне правопорушення, в частині ст. 126 ч. 2 КУпАП, без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач вважає накладення стягнення необґрунтованим та таким, що його необхідно скасувати. Зазначає, що, постановою Ужгородського міськрайонного суду № 308/3220/20 від 16.06.2020 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на (1) один рік.

16 червня 2021 року встановлений постановою суду термін позбавлення позивача права керування транспортним засобом, закінчився.

У рішенні суду не встановлено інших, будь-яких обмежень відносно ОСОБА_1 у керуванні транспортними засобами із червня 2022 року по теперішній час.

13 жовтня 2025 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області прийняв рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Таку позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав невірну оцінку обставинам справи. Зокрема, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2020 року позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

16 червня 2021 року термін позбавлення права керування транспортним засобом, встановлений судом, закінчився. Будь-яких інших обмежень права позивача керувати транспортними засобами в період із червня 2022 року по даний час судовими рішеннями не встановлено.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5243747 від 17.07.2025 встановлено, що 17.07.2025 о 10 год. 55 хв. в с. Сімер, вул. Карпатська,11, водій, керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 75 км/год. в населеному пункті, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості на 25 кілометрів. Швидкість вимірювалася приладом TruCam 000618, а також водій не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Крім того, суд встановив, що позивач позбавлений права керування транспортним засобом на підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2020 року у справі № 308/3220/20.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з підпунктом (а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 280 КУпАП, закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України, докази суду надають учасники справи.

Апеляційний суд встановив, що Ужгородський міськрайонний суд 16 червня 2020 року прийняв постанову, якою ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 3171 КУпАП,виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 2651 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Тому, на переконання апеляційного суду, позивач зобов`язаний був негайно здати посвідчення водія.

Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд встановив, що постанова Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2020 року у справі № 308/3220/20 набрала законної сили.

Отже, відповідно до частини другої статті 3171 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом з моменту набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Апеляційний суд встановив, що після набрання законної сили постановою Ужгородського міськрайонного суду від 16 червня 2020 року у справі № 308/3220/20, позивач посвідчення водія до органу Національної поліції негайно не здав.

Вказана обставина, на думку апеляційного суду, не звільняє позивача від адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Таким чином, апеляційний суд встановив, що 17 липня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, оскільки був позбавлений такого права з 16 жовтня 2020 року та дія відповідного адміністративного стягнення не закінчилась, що є підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, надав належні докази, які підтверджують правомірність винесення ним оскарженої постанови про адміністративне правопорушення та спростовують твердження позивача, щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на наведе вище, апеляційний суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною, що є підставою для залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви без задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатського області від 13 жовтня 2025 року у справі № 308/11325/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель