Справа № 440/12223/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 січня 2026 р.Справа № 440/12223/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі № 440/12223/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

08.12.2025 на зазначене рішення суду ОСОБА_1 подав до Другого апеляційного адміністративного суду через систему "Електронний суд" апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі № 440/12223/25 залишено без руху. Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху шляхом подання доказів про сплату судового збору в розмірі 1453 грн 44 коп.

25.12.2025 представник ОСОБА_1 подав до Другого апеляційного адміністративного суду через підсистему "Електронний суду" клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору за подану апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі № 440/12223/25. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали суду шляхом подання доказів про сплату судового збору в розмірі 1453,44 грн або надання клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", підтверджене належними доказами.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа копія вказаної ухвали доставлена до електронного кабінету представника ОСОБА_1 02.01.2026 о 20:04 год.

Згідно з абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 251 КАС України, якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, останній день для усунення недоліків зазначеної апеляційної скарги - 15.01.2026.

11.01.2026 на виконання вимог ухвали суду представник ОСОБА_1 подав до Другого апеляційного адміністративного суду через підсистему "Електронний суду" клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору за подану апеляційну скаргу, яке зареєстровано 12.01.2026.

В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначає, що з 05 січня 2026 року ОСОБА_1 перебуває на стаціонарному лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня» РМР, де йому проведено оперативне втручання. Водночас ОСОБА_1 у період з липня 2024 року по вересень 2025 року включно не отримував доходів. Лише у жовтні та листопаді 2025 року як військовослужбовець він отримав незначну заробітну плату, яку було використано на придбання одягу та інших необхідних речей для проходження військової служби, а також на лікування. У грудні 2025 року заробітна плата заявнику не нараховувалась та не виплачувалась. Стан доходів позивача за 2024 та 2025 роки підтверджується формою ОК-7, виданою Пенсійним фондом України, відповідно до якої з липня 2024 року по вересень 2025 року включно ОСОБА_1 не отримував жодних доходів. Загальний дохід заявника за 2024 рік становив 44 350,20 грн, а за 2025 рік 47 057,15 грн. Інших джерел доходу позивач не має.

Перевіривши доводи клопотання, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що подане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони

Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином, для застосування судом положень ч. 1 ст. 133 КАС України повинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі Креуз проти Польщі, вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

З огляду на викладене, суд має можливість вирішити у спосіб, визначений наведеними нормами, питання щодо судового збору, в той же час наявність такого майнового стану сторони, який не надає можливості здійснити сплату судового збору на час звернення до суду, підлягає підтвердженню саме з боку цієї сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, дійсно, ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачає можливість суду зменшити розмір судового збору або звільнити від сплати судового збору, однак, за певної умови, а саме, враховуючи майновий стан сторони, що прямо передбачено положеннями вказаної статті.

Колегія суддів зазначає, що надана представником позивача довідка за формою ОК-7 від 07 січня 2026 року не є документом, на підставі якого можливо встановити повну суму доходу позивача за попередній календарний рік, оскільки зазначеним документом констатується лише факт нарахування позивачу страхових виплат та сума заробітної плати для нарахування пенсії.

Водночас документом, який відображає повну суму доходу позивача за попередній календарний рік, може бути, зокрема, довідка з податкової інспекції про доходи, отримані скаржником за останній рік до звернення до суду, про що було зазначено в ухвалі Другого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2026.

Інших доказів, які б підтверджували наявність, передбачених чинною на момент подання апеляційної скарги редакцією Закону України «Про судовий збір» пільг щодо сплати судового збору, заявником не надано.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на той факт, що за подання до суду першої інстанції позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Враховуючи відсутність належних доказів, які б обґрунтовували неможливість сплати позивачем судового збору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору.

При прийнятті таких висновків колегія суддів також враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно із яким, однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх цивільних прав та обов`язків (Рішення ЄСПЛ у справі Гоффман проти Німеччини (Hoffmann v.Germany) від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі Кудла проти Польщі (Cudla v.Poland) від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також указав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v.Poland) від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі Шишков проти Росії (Shishkov v.Russia) від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ Kniat v.Poland від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ Jedamski and Jedamska v.Poland від 26 липня 2005 року.

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

З огляду на викладене, в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Керуючись ст. 3, 73, 74, 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі № 440/12223/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя П`янова Я.В.
Судді Русанова В.Б. Бегунц А.О.