Справа № 640/15855/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

Головне управління ДФС у м. Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 435603,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з даними контролюючого органу, у ОСОБА_1 рахується податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 435603,84 грн, який виник у зв`язку із несплатою грошового зобов`язання згідно із податковим повідомленням-рішенням від 25.07.2016 № . Вжиті контролюючим органом заходи щодо стягнення податкового боргу, зокрема, надіслання податкової вимоги від 15.09.2016 №4365-17, не спричинили його погашення, а тому, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості в примусовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2022 замінено позивача у адміністративній справі, а саме: Головне управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головним управлінням ДПС у м. Києві (ЄДРПОУ ВП 44116011).

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва, дана справа передана на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 прийнято адміністративну справу до провадження.

16.06.2025 ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2016 №, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 435603,84 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судовий збір у розмірі 4356 (чотири тисячі триста п`ятдесят шість) гривень 10 копійок.

В задоволенні позову Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відповідача відмовити, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2025 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2025 призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.01.2026.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник Панова В.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у м. Києві в період з 04.05.2016 по 11.05.2016 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.04.2013 по 01.05.2016, та з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 04.05.2016, за наслідками якої складено акт від 17.05.2016 №388/26-53-13-01-06/ НОМЕР_1 (т.1, а.с.17-21, 169-173).

Актом про результати документальної позапланової невиїзної перевірки встановлено порушення: вимог п.177.5 ст.177, п.49.1 та п.49.2 ст.49 Податкового кодексу України щодо не подання декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік; вимог ч. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, в результаті чого, визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік - 348347,07 грн.

25.07.2016 ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 25.07.2016 №, яким ОСОБА_1 збільшено суду грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 435603,84 грн, в тому числі; за податковими зобов`язаннями - 348347,07 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 87256,77 грн (т.1, а.с.14, 167зворот). Вказане податкове повідомлення-рішення направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 та не вручено з причин «повернення за місцем обслуговування» (т.1, а.с.15, 168).

15.09.2016 контролюючим органом сформована вимога № 4365-17 про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 435603,84 грн, яка також скерована за адресою: АДРЕСА_1 та не вручена з причин «повернення за місцем обслуговування» (т.1, а.с.13).

Несплата грошового зобов`язання в сумі 435603,84 грн стала підставою для звернення ГУ ДФС у м. Києві з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом, виходив з порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки та ознайомлення відповідача з наказом про її проведення, що суттєво впливає на наслідки такої перевірки та порушує права особи, щодо якої вона проводилась. Також, податковим органом при проведенні документальної невиїзної перевірки не було досліджено документів щодо отримання ним кредиту і його погашення та не з`ясовано структуру анульованого (прощеного) кредитором боргу, що призвело до визначення загального оподатковуваного доходу платника податку в більшому розмірі та, як наслідок, невірного визначення податку на доходи фізичних осіб.

Апелянт наголошує на тому, що висновки суду не враховують дійсних обставин та висновків акта перевірки, при цьому, відповідач не повідомляв контролюючий орган про зміну адреси, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Крім того, наголошено і на пропуску відповідачем строку на подання до суду зустрічного позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Положення пункту 44.1 статті 44 ПК України, передбачають, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.3 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пункту 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Абзацом 2 пункту 44.7 статті 44 ПК України, передбачено, що протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до приписів підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Положеннями статті 79 ПК України, регламентовано особливості проведення документальної невиїзної перевірки. Так, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (пункт 79.1 статті 79 ПК України).

Згідно з пунктом 79.2 статті 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Хоч згідно з пунктом 79.3 статті 79 ПК України, присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте, як доцільно зауважив суд першої інстанції, підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 цього Кодексу, установлено право платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Таким чином, як влучно виснував суд першої інстанції, ПК України встановлений обов`язок контролюючого органу повідомити платника податків про дату початку та місце проведення перевірки документальної невиїзної перевірки, а невиконання відповідних вимог та порушення основних вимог процедури призначення та проведення перевірки, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Дійсно, можливість проведення контролюючим органом податкової перевірки законодавець пов`язує з належним і завчасним повідомленням платника податків про її проведення на підставі наказу, у якому визначено підстави перевірки, її вид, питання, які будуть перевірятися, та за який період, строк проведення перевірки. Водночас, порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки, призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Така правова позиція неодноразово висловлена у постановах Верховного Суду, на які здійснено судом першої інстанції посилання, від якої Верховний Суд не відступав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 був зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності з 19.08.2010 та 04.08.2014 припинив таку діяльність (т.1, а.с.84-86). Місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 за даними ЄДРПОУ: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 з 05.11.2014 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.82-83), тобто останній змінив місце проживання вже після припинення підприємницької діяльності.

З акта перевірки від 17.05.2016 №388/26-53-13-01-06/ НОМЕР_1 (т.1, а.с.17-21) вбачається, що перевірка проведена відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 04.05.2016, повідомлення від 04.05.2016, виданих Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Підставою для проведення перевірки слугував пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, відповідно до якого такою підставою є припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Судом першої інстанції витребовувалась у контролюючого органу копію наказу про проведення перевірки ОСОБА_1 , докази його вручення останньому, проте такі документи не були надані у зв`язку із знищенням (т.1, а.с.220-227).

Разом з тим, враховуючи дату прийняття наказу про проведення перевірки ОСОБА_1 (04.05.2016) та дату початку проведення перевірки (04.05.2016), а також заперечення позивача про проведення перевірки в його присутності, слідує, що контролюючий орган не дотримався процедури щодо належного ознайомлення ОСОБА_1 з призначенням перевірки, шляхом надіслання чи вручення під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення.

Таким чином, оскільки на час початку проведення позапланової документальної невиїзної перевірки, у контролюючого органу не було відомостей про вручення платнику податків копії наказу та повідомлення, контролюючий орган не мав підстав для початку такої перевірки, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Висновки суду першої інстанції в цій частині підтримуються колегією суддів.

Також, слід звернути увагу й на те, що згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України, платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом пункту 179.1 статті 179 ПК України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом (п.179.7 статті 179 ПК України).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПКУкраїни.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Відтак, сума основного боргу (тіла кредиту), анульованого кредитором за його самостійним рішенням, відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, а тому, визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 04.03.2008 ОСОБА_1 уклав договір з АКІБ «УкрСиббанк» про надання споживчого кредиту №0 в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, що дорівнює еквіваленту 505000,00 (п`ятсот п`ять тисяч) грн 00 коп. за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору (п.1.1 Договору). Згідно з пунктом 2.1 у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме: квартира, що складається з двох кімнат, загальною площею 46.1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . та є власністю ОСОБА_1 (т.1, а.с.122-130).

На підставі договору факторингу від 12.12.2011 №1, укладеного між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором від 04.03.2008 №0 на користь нового кредитора, що підтверджується листом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» від 22.11.2012 №084-7748 (т.1, а.с.113).

14.11.2014 між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ОСОБА_1 був укладений договір №0/735666 про припинення зобов`язання переданням відступного. Пунктом 1.1 даного договору визначено, що сторони цим договором дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору від 04.03.2008 №0 із всіма змінами та доповненнями, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного до 13.11.2014. Станом на 14.11.2014 загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором складає 170818,35 доларів США, з яких 99 25,18 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту; 71593,17 доларів США - заборгованість за процентами.

Сторони за цим договором дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору №0 від 04.03.2008 із всіма змінами та доповненнями, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного до 13.11.2014.

Відступним за даним договором є грошові кошти у гривневому еквіваленті 39036,00 доларів США, що за середнім курсом купівлі-продажу долара США, відображеного на офіційному сайті ПАТ «УкрСиббанк» станом на 14.11.2014 дорівнює 607985,70 грн. Боржник зобов`язується передати відступне кредитору у строк до 15.11.2014 (т.1, а.с.11-130).

14.11.2014 ОСОБА_1 продав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за 640000 грн, та в цей же день передав відступне кредитору (т.1, а.с.131-132).

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», в свою чергу, повідомленням про анулювання боргу від 14.11.2014 №143-15265, як кредитор, повідомив ОСОБА_1 , як боржника, про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості, що становить 131782,35 долари США, що за курсом НБУ станом на 13.11.2014 року складає 2050533,37 грн (т.1, а.с.116).

У вказаному листі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернуло увагу ОСОБА_1 на те, що анульована сума заборгованості є його доходом, отриманим як додаткове благо, а тому ОСОБА_1 необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у податковій декларації.

При цьому, у повідомленні ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не конкретизовано, яка сума прощеної заборгованості становить суму основного боргу, а яка проценти.

Так, станом на дату анулювання боргу загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становила 170818,35 доларів США, з яких 99 25,18 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту, 71593,17 доларів США - заборгованість за процентами.

ОСОБА_1 передав ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відступне в сумі 39036,00 доларів США і дана сума не покриває як суму основного боргу, так і заборгованість за процентами, що, в свою чергу, вказує на те, що прощена сума боргу в розмірі 131782,35 долари США включає в себе і основний борг, і проценти.

Водночас, як доцільно наголосив суд першої інстанції, податковим органом при проведенні документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 не було досліджено документів щодо отримання ним кредиту і його погашення та не з`ясовано структуру анульованого (прощеного) кредитором боргу, що призвело до визначення загального оподатковуваного доходу платника податку в більшому розмірі та, як наслідок, невірного визначення податку на доходи фізичних осіб. Наведене не спростовано і в апеляційній скарзі, з огляду на що, суд першої інстанції мав підстави для висновку по суті спору про те, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийняте контролюючим органом з порушенням процедури проведення позапланової невиїзної перевірки, без з`ясування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому, підлягає скасуванню як протиправне, з огляду на що вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню. При цьому, встановлене судом першої інстанції, не є формальним порушенням процедури, а суттєво впливає на права особи та наслідки такої перевірки.

Щодо доводів апелянта про пропуск відповідачем строку на подання зустрічного позову, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 був зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності в період з 19.08.2010 по 04.08.2014 за адресою: АДРЕСА_3 , а 05.11.2014 ОСОБА_1 був зареєстрований за іншим місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 . На підставі акта перевірки, позивачем винесено податкове повідомлення-рішення від 25.07.2016 №. Також, контролюючий орган виніс податкову вимогу від 15.09.2016 №4365-17, якою зобов`язав ОСОБА_1 сплатити суму податкового боргу в розмірі 435603,84 грн. Проте, в матеріалах справи відсутні докази належного ознайомлення ОСОБА_1 із податковим повідомленням-рішенням від 25.07.2016 №, оскільки воно надіслане за адресою, АДРЕСА_3 , за якою ОСОБА_1 не проживав з кінця 2014 року. Крім того, як було досліджено та встановлено судом першої інстанції, ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2019 про відкриття провадження в адміністративній справі №640/15855/19 надіслана ОСОБА_1 також за старою адресою та відомості про належне ознайомлення ОСОБА_1 з даною ухвалою в матеріалах справи відсутні. На переконання колегії суддів, строк пред`явлення зустрічного позову у даній справі був пропущений з поважних причин, які не залежали від волі позивача за зустрічним позовом, останнім були вжиті усі заходи для подання зустрічного позову до суду у строк, передбачений статтею 177 КАС України. Таким чином, суд першої інстанції мав підстави для висновку про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із зустрічним позовом.

Стосовно твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не виконав свого податкового обов`язку щодо подання повідомлення про зміну місця реєстрації, колегія суддів зауважує, що стаття 66 ПК України, регулює питання внесення змін до облікових даних платників податків, крім фізичних осіб, які не зареєстровані підприємцями та не провадять незалежну професійну діяльність - у разі виникнення змін у даних або внесення змін до документів, що подаються для взяття на облік згідно з цією главою, крім змін, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та змін, про які платник податків повідомив за основним місцем обліку, платник податків зобов`язаний подати контролюючому органу, в якому він обліковується, уточнені документи протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до зазначених документів. Так, податкове законодавства визначає обов`язок юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, повідомляти контролюючий орган про зміну своїх облікових даних протягом 10 календарних днів, проте, такий обов`язок на ОСОБА_1 не розповсюджувався, адже з 04.08.2014 він припинив свою підприємницьку діяльність, а місце реєстрації змінив вже після припинення ФОП - 05.11.2014.

У апеляційній скарзі апелянт не навів належних заперечень проти позовних вимог зустрічного позову та висновків суду першої інстанції, а також не обгрунтував, у чому полягає невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам та в чому полягає порушення судом норм матеріального та процесуального права. У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 14.01.2026.