Справа № 320/9631/25
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 січня 2026 року м. Київ № 320/9631/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про розгляд у порядку загального позовного провадження адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 07.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 01.12.2025 повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 21.11.2025 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії.

14.01.2026 позивачем через підсистему Електронний суд подано до суду клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, в обґрунтування якого зазначено, що оскільки заявлена позивачем у первісному позові ціна позову (вимога) становить 5244797 (п`ять мільйонів двісті сорок чотири тисячі сімсот дев`яносто сім) грн. 78 коп., то з урахуванням імперативного характеру норми права, встановленої вимогами част.4 ст.12 КАС України, суд зобов`язаний розглядати такий позов в порядку загального позовного провадження, незалежно від бажання будь-якого судді здійснювати розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи наведене позивач наполягає на постановленні Головуючим суддею по справі №320/9631/25 ухвали про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Суд, вивчивши доводи позивача, викладені в заяві, проаналізувавши норми КАС України, прийшов до таких висновків.

Предметом спору у вказаній справі є стягнення з ГУ ПФУ в м.Києві боргу по пенсійним виплатам позивача у загальній сумі 5244797 (п`ять мільйонів двісті сорок чотири тисячі сімсот дев`яносто сім) грн. 78 коп.

Приписами ст. 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Вирішуючи вказане клопотання по суті, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.257 КАС України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що останній наділений правом при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі за правилами спрощеного або загального позовного провадження враховувати як складність даної справи, так і необхідність з`ясування всіх обставин у такій справі. Відтак, відкриття провадження у справі як за правилами спрощеного позовного провадження, так і загального позовного провадження є правом суду, а не обов`язком.

Частиною 1 статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до частини 2 статті 12 КАС України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З наведеного, суд приходить до висновку, що дана справа не відноситься за своїм змістом до встановленого переліку справ передбачених ч.4 ст.12 КАС України, відповідно до п.20 ч.1 ст.4 КАС України за характером спірних правовідносин, предметом доказування та складом учасників тощо, дана адміністративна справа є незначної складності (малозначна справа) та не вимагає проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин, тобто підлягає вирішенню за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч.6 ст.12, ч.2, ч.3 ст.257 КАС України.

Так, бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Разом з цим суд також звертає увагу на те, що Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі Ахеп v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року Varela Assalino contre le Portugal, заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Також, положення Кодексу адміністративного судочинства України гарантують права учасників справи безпосередньо знайомитись з матеріалами справи, зокрема і з аргументами іншої сторони та інших учасників та реагувати на ці аргументи відповідно до процесуального законодавства.

Таким чином, розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами жодним чином не свідчить про порушення принципів верховенства права, законності, рівності всіх учасників адміністративного процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування усіх обставин справи.

Покликання позивача на значимість справи та її значний суспільний інтерес не може бути сприйняте як належний аргумент для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Будь-який спір з огляду на дії позивача щодо його ініціювання є значимими для нього, так само як і для відповідача, оскільки судове провадження має наслідком ухвалення судового рішення, яким вирішується спір між ними.

Водночас, таке судове рішення підлягатиме оскарженню в порядку, визначеному КАС України.

При цьому, у заявленому відповідачем клопотанні не зазначено та не обґрунтовано, дослідження яких саме доказів є необхідним саме у судовому засіданні та яким чином розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) вплине на об`єктивність з`ясування обставин справи, або їх повноту.

Посилання позивача на пункт 4 частини четвертої статті 12 КАС України є безпідставним, оскільки наведена норма підлягає застосуванню виключно у справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, на підставі яких таким суб`єктом може бути заявлено вимогу про стягнення з позивача грошових коштів у визначеному законом розмірі, тобто у випадках застосування до особи фінансових санкцій, штрафів чи інших заходів майнового характеру.

Водночас предметом даного спору не є оскарження рішення відповідача про застосування до позивача санкцій або прийняття рішення, яке створює підстави для примусового стягнення з нього грошових коштів, а стосується вимог позивача щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії та виплати на його користь відповідних сум.

За таких обставин положення пункту 4 частини четвертої статті 12 КАС України не регулюють спірні правовідносини у цій справі та не можуть бути підставою для обов`язкового розгляду даного адміністративного спору за правилами загального позовного провадження.

Крім того, сам по собі розмір заявлених до стягнення грошових вимог не є визначальним критерієм для віднесення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. Норми КАС України не пов`язують обов`язковість розгляду справи у загальному позовному провадженні виключно з величиною ціни позову, а передбачають оцінку сукупності обставин, зокрема характеру спірних правовідносин, складності справи, предмета доказування та необхідності безпосереднього дослідження доказів у судовому засіданні.

Отже, значний розмір грошових вимог сам по собі не свідчить про підвищену складність справи та не зумовлює необхідності її розгляду за правилами загального позовного провадження, якщо встановлення фактичних обставин не потребує проведення підготовчого провадження, допиту свідків, призначення експертиз чи безпосереднього дослідження доказів у судовому засіданні.

За таких обставин доводи позивача щодо необхідності переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з підстав лише значного розміру заявлених вимог суд вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності обраного судом порядку розгляду справи у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що складність даної справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування не свідчить про необхідність розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження, характер даного спору не входить до категорії справ, які необхідно розглядати за спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, а тому суд вважає, що в задоволенні заяви позивача слід відмовити.

На підставі вищезазначеного, суд вважає заяву позивача про перехід у загальне позовне провадження необґрунтованою та такою, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 257, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви позивача про перехід зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження у даній адміністративній справі, - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Лисенко В.І.