Справа № 420/23161/25
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

16 січня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про поновлення стоку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача НОМЕР_1 загону морської охорони (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо повернення без погодження до НОМЕР_1 загону морської охорони списків розподілу постійних жилих приміщень та облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 , зафіксовані в протоколі спільно рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України № 9 від 24.05.2022 року;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення, яким погодити списки розподілу постійних жилих приміщень оформлених протоколом НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 08.11.2021 року №1 в частині надання ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) та членам його сім`ї: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ); ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ); ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) житла для постійного користування шляхом виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових.

Разом з позовом позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначено, що його не повідомляли про дату, час та місце розгляду відповідного питання, він не був присутній на засіданні та на його адресу не надсилався текст рішення чи повідомлення про можливість його отримання. У зв`язку із мобілізацією з 25.02.2022 року, позивач весь час з початку війни перебуває на службі. Підтвердженням вказаного є також отримання позивачем статусу учасника бойових дій. Розуміючи необхідність захисту власних прав від порушень з боку державних органів, незважаючи на триваючу війну, позивач звернувся до адвоката за правовою допомогою та делегував йому необхідні права на представництво його інтересів. 09.05.2025 року на адресу відповідача було надіслано адвокатський запит для отримання інформації по прийнятих рішеннях та з метою надання їх правової оцінки. В кінці травня адвокатом було отримано відповідь від відповідача із долученими до неї документами. В тому числі було отримано витяг з протоколу № 9 від 24.05.2022 р. До цієї дати зміст протоколу позивачу був невідомий. Позивач зазначає, що дізнався про оскаржуване рішення лише в кінці травня 2025 року, то шестимісячний строк позовної давності ще не порушений. В той же час, позивач вказує, що у разі якщо суд або сторона по справі будуть вважати описані вище обґрунтування дотримання процесуальних строків недостатніми, просить врахувати правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 29.11.2024 р. справа № 120/359/24, згідно якої визнано проходження служби за мобілізацією достатніми підставами для поновлення строків, за умови документального підтвердження.

Ухвалою суду від 21.07.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: всіх наявних в нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

31.07.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування заяви зазначено, що позивач розумів, що за наслідком рішення прикордонного закону, має слідувати рішення Адміністрація Державної прикордонної служби України. Ні в позові, ні в клопотанні про поновлення строків на звернення до суду не вказано, про те, що позивач знав про прийняте рішення. Більше того, в адвокатському запиті наведено, що адвокат намагається дізнатись чи взагалі було прийнято оскаржуване рішення, а якщо так, то просив його надати. Розуміння обов`язку певного державного органу прийняти рішення не тотожне знанню про існування такого рішення. Більше того, якщо б позивач навіть знав про існування прийнятого рішення, то це не знімає з відповідача обов`язку повідомити позивача, самостійно або через уповноважений ним орган, про результати відповідного розгляду і прийняті за його результатами рішення. Щодо оприлюднення інформації в загальнодоступному місці, то жодних підтверджень таких дій у позивача немає, оскільки не позивач здійснює таке оприлюднення. Більше того, позивач є учасником бойових дій, що в свою чергу означає, що він неодноразово перебував у відрядження, приймав участь у бойових діях, тощо. Отже, існує вірогідність, що навіть якщо в військовій частині і оприлюднювалась певна інформація, таке оприлюднення могло відбуватись коли позивач не перебував у частині. Позивач не був поінформований належним чином про результати засідання житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України. Відсутність фактичного ознайомлення з протоколом і бездіяльність адміністрації у частині персонального повідомлення унеможливила реалізацію права на захист. Інформація мала бути доведена до відома, але немає підтвердження, що така інформація була оприлюднена саме в військовій частині в якій проходить службу позивач і саме в той час коли позивач перебував в місці дислокації військової частини.

Також вказує, що наявність статусу учасника бойових дій є беззаперечним підтвердження перебування в зоні бойових дій. Звісно, таке перебування не обчислюється всім періодом з моменту прийняття оскаржуваного рішення і до дати звернення до суду. Проте окрім вказаного, є періоди командировок, відряджень, відновлення після участі в бойових діях, підготовка в частині для участі в бойових діях, чергування, тощо. Постійна готовність в будь-який момент поїхати в зону бойових дій та очікування диверсій, або ракетних атак на військову частину так само не надають можливості розслабитись і задуматись над існуванням рішення яке потенційно може порушувати права позивача. Навіть у періоди відновлення або відпустки, морально психологічний стан не завжди є таким, що дозволяє відволіктись на буденні питання. Саме з цих причин, Верховний суд визнав, що служба за мобілізацією в умовах війни є поважною причиною для поновлення строків та не потребує додаткового доказування про наявність можливості дізнатись про існування порушених прав. Специфіка існування мобілізованого військовослужбовця в період воєнного стану ніяким чином не може бути порівняна із іншими професіями, обставинами життя, тощо інших осіб. Відтак і підхід до відповідних випадків не можна застосовувати за аналогією з позивачами які в мирний час займаються діяльністю, що не передбачає цілодобового перебування в стані очікування загрози життю та здоров`ю.

Ухвалою від 19.12.2024 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/23161/25, залучив НОМЕР_1 загін морської охорони (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

В ухвалі про відкриття провадження зазначено, що питання про поновлення строку звернення до суду буде вирішено під час розгляду справи, огляду на те, що обставини, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до суду, можуть бути встановлені лише під час судового розгляду.

Також вказаною ухвалою суд витребував докази по справі, а саме: від Адміністрації Державної прикордонної служби України: відомості про те, чи повідомлявся ОСОБА_1 про повернення без погодження до НОМЕР_1 загону морської охорони списків розподілу постійних жилих приміщень та облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 (зафіксовано в протоколі спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України № 9 від 24.05.2022 року), якщо так, то коли та яким чином; від НОМЕР_1 загону морської охорони (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України: відомості про те, чи повідомлявся ОСОБА_1 про повернення без погодження до НОМЕР_1 загону морської охорони списків розподілу постійних жилих приміщень та облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 (зафіксовані в протоколі спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України № 9 від 24.05.2022 року), якщо так, то коли та яким чином; відомості про те, чи розміщувалася в НОМЕР_1 загоні морської охорони (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України в загальнодоступному місці інформація про результати роботи житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України, оформлена протоколом № 9 від 24.05.2022 року, яким повернено без погодження до НОМЕР_1 загону морської охорони списки розподілу постійних жилих приміщень та облікова справа військовослужбовця ОСОБА_1 , та чи перебував ОСОБА_1 на момент оприлюднення в розташуванні військової частини; належним чином засвідчені копії документів, які направлялися до Адміністрації Державної прикордонної служби України разом з рішенням житлової комісії НОМЕР_1 загону морської охорони від 08.11.2021 року.

Адміністрація Державної прикордонної служби України, на виконання ухвали суду про витребування доказів, разом з відзивом на позовну заяву надала до суду лист командира НОМЕР_1 загону морської охорони № 06.1.6/3249-25-Вих від 05.08.2025 року, в якому вказано, що військовослужбовцю ОСОБА_1 надавався для ознайомлення протокол спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.05.2022 № 9 при його надходженні на адресу НОМЕР_1 загону морської охорони 28.07.2022 року. Також даний військовослужбовець неодноразово переглядав матеріали своєї облікової справи у службовому приміщенні житлово-експлуатаційної служби. Списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а також рішення житлової комісії, розміщуються на інформаційному стенді у загальнодоступному місці з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних. Військовослужбовці мають вільний доступ до зазначеної інформації.

Вирішуючи питання щодо поновлення позивачу строків звернення суд, зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу реалізації військовослужбовцем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями.

Колегія суддів Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2024 року в справі № 160/33822/23 звернула увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21вказала, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Тобто, 08 червня 2022 року Великою Палатою Верховного Суду запроваджено новий підхід до обчислення строку звернення до суду особами, що проходять військову службу і зроблено висновок, що військова служба є різновидом публічної служби.

Отже, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду в справі щодо проходження позивачем публічної служби, слід керуватися частиною п`ятою статті 122 КАС України, якою передбачено місячний строк звернення до суду та обчислювати такий строк з моменту, коли позивач дізнався або мав дізнатися про порушення своїх прав у зв`язку із прийняттям оскаржуваних наказів та вчиненням протиправних дій.

Такий висновок також наведений Верховним Судом в постанові від 20 вересня 2023 року в справі № 560/6732/22.

Попри це, Верховний Суд, зокрема в постанові від 19 жовтня 2023 року в справі № 120/8008/22 вказав, що звернення до адміністративного суду з позовом подібним цьому становить шість місяців.

Такий висновок також наведений Верховним Судом в постанові від 26 травня 2025 року в справі № 140/9568/24.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо повернення без погодження до НОМЕР_1 загону морської охорони списків розподілу постійних жилих приміщень та облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 , зафіксовані в протоколі спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України № 9 від 24.05.2022 року та яке було затверджено головою Державної прикордонної служби України 30.06.2022 року.

Відповідно до п. 8 розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями затвердженої наказом МВС України від 28.01.2021 року №26 робота житлових комісій проводиться на засадах гласності та прозорості. Інформація про склад житлових комісій, графік та результати їх роботи розміщуються в загальнодоступному місці в органах, регіональних управліннях, Адміністрації Держприкордонслужби з урахуванням вимог законодавства щодо захисту персональних даних.

Разом з тим, з позовною заявою позивач звернувся до суду 14.07.2025 року.

В заяві про поновлення строку звернення позивач вказує, що він не був поінформований належним чином про результати засідання житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України. Відсутність фактичного ознайомлення з протоколом і бездіяльність адміністрації у частині персонального повідомлення унеможливила реалізацію права на захист. Лише у відповідь на адвокатський запит, була надана копія оскаржуваного рішення.

Також позивач вказує, що є учасником бойових дій, що в свою чергу означає, що він неодноразово перебував у відрядження, приймав участь у бойових діях, тощо. Отже, існує вірогідність, що навіть якщо в військовій частині і оприлюднювалась певна інформація, таке оприлюднення могло відбуватись коли позивач не перебував у частині.

Судом, при відкритті провадження у справі, зокрема, було витребувано від Адміністрації Державної прикордонної служби України: відомості про те, чи повідомлявся ОСОБА_1 про повернення без погодження до НОМЕР_1 загону морської охорони списків розподілу постійних жилих приміщень та облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 (зафіксовано в протоколі спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України № 9 від 24.05.2022 року), якщо так, то коли та яким чином; від НОМЕР_1 загону морської охорони (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України: відомості про те, чи повідомлявся ОСОБА_1 про повернення без погодження до НОМЕР_1 загону морської охорони списків розподілу постійних жилих приміщень та облікової справи військовослужбовця ОСОБА_1 (зафіксовані в протоколі спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України № 9 від 24.05.2022 року), якщо так, то коли та яким чином; відомості про те, чи розміщувалася в НОМЕР_1 загоні морської охорони (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України в загальнодоступному місці інформація про результати роботи житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України, оформлена протоколом № 9 від 24.05.2022 року, яким повернено без погодження до НОМЕР_1 загону морської охорони списки розподілу постійних жилих приміщень та облікова справа військовослужбовця ОСОБА_1 , та чи перебував ОСОБА_1 на момент оприлюднення в розташуванні військової частини.

На виконання вказаної ухвали суду, до суду було надано лише лист командира НОМЕР_1 загону морської охорони № 06.1.6/3249-25-Вих від 05.08.2025 року, в якому вказано, що військовослужбовцю ОСОБА_1 надавався для ознайомлення протокол спільного рішення керівництва та житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.05.2022 № 9 при його надходженні на адресу НОМЕР_1 загону морської охорони 28.07.2022 року. Також даний військовослужбовець неодноразово переглядав матеріали своєї облікової справи у службовому приміщенні житлово-експлуатаційної служби. Списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а також рішення житлової комісії, розміщуються на інформаційному стенді у загальнодоступному місці з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних. Військовослужбовці мають вільний доступ до зазначеної інформації.

Разом з цим, до суду не надано жодних доказів на підтвердження інформації, вказаної в листі командира НОМЕР_1 загону морської охорони № 06.1.6/3249-25-Вих від 05.08.2025 року, як то розписки про ознайомленням з оскаржуваним рішенням та матеріалами облікової справи, журналів фіксації надання військовослужбовцю облікової справи на ознайомлення або іншого письмове підтвердження вказаного. Також не надано графіків, журналів або актів фіксації розміщення повідомлень на інформаційному стенді із описом змісту розміщеної інформації, даними розпорядчого акту відповідальної особи про необхідність здійснити такого розміщення або іншими належними документами, що передбачені спеціальними інструкціями із зазначенням дати та періоду розміщення інформації.

При цьому, суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За змістом статті 122 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Як убачається з матеріалів справи, позивач з 25.02.2022 року знаходиться на військовій службі у НОМЕР_1 загін морської охорони (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, куди Адміністрацією Державної прикордонної служби України були повернуті без погодження списки розподілу постійних жилих приміщень та його облікова справа.

Проте жодних доказів ознайомлення позивача з оскаржуваним рішенням або доказів розміщення повідомлень на інформаційному стенді до суду відповідачем не надано.

Таким чином, відповідачем не доведено факту обізнаності особи про порушення її прав або об`єктивної можливості цієї особи знати про ці обставини.

З матеріалів справи убачається, що позивач вчиняв активні дії з метою отримання інформації чи прийнято рішення про погодження списків розподілу постійних жилих приміщень. Так 09.05.2025 року на адресу відповідача було надіслано адвокатський запит для отримання інформації по прийнятих рішеннях та з метою надання їх правової оцінки. В кінці травня адвокатом було отримано відповідь від відповідача із долученими до неї документами. В тому числі було отримано витяг з протоколу № 9 від 24.05.2022 р.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Згідно ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз зазначених норм показав, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Суд зауважує, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який у цивільному та господарському судочинстві визначений як строк позовної давності, а в адміністративному - строк звернення до суду.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі Беллет проти Франції (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop.42, пункт 36).

ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи Скордіно проти Італії, Ятрідіс проти Греції).

Одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

В абзаці 7 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 24 Конституції України (справа про рівність сторін судового процесу) від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 вказано, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Еко-вугілля України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини першої статті 79 Закону України Про банки і банківську діяльність від 24 червня 2020 року № 6-р(ІІ)/2020 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що гарантування приписом частини другої статті 55 Конституції України кожному права на доступ до суду з метою оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень є вимогою принципу верховенства права. Такий доступ не означає автоматичної незаконності цих рішень, дій або бездіяльності, а спрямований на перевірку у судовому порядку їх законності та правомірності, що не лише забезпечує ефективний захист прав, свобод кожної особи, якої стосується неправомірна діяльність суб`єктів владних повноважень, а й сприяє підтримці законності та правопорядку в цілому шляхом виявлення та усунення нелегітимних проявів у такій діяльності.

В постанові від 28.04.2020 року по справі №460/2864/18 Верховний суд зазначив, що суд повинен звертати увагу на усі доводи учасників справи, на тривалість строку, який пропущено, на поведінку учасників протягом цього строку, на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою до звернення до суду тощо. Суд повинен всі ці обставини оцінювати в їх сукупності. Суд повинен гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказує на проходження ним військової служби по мобілізації в умовах воєнного стану та прийняття участі у бойових діях.

Надаючи оцінку поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє і дотепер.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 29.09.2022 року у справі №500/1912/22 проходження військової служби є поважною причиною для поновлення строків звернення до суду.

У постанові від 29.11.2024 року у справі №120/359/24 колегія суддів Верховного Суду сформувала наступний правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна:

Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Як свідчать матеріали позовної заяви, позивач відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС) з метою забезпечення оборони держави.

З 25.02.2022 року позивач знаходиться на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 25.03.2025 року № 08/107.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 16.10.2023 року серії НОМЕР_7 .

Вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Аналогічний підхід було застосовано Верховним Судом під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків в ухвалах від 02 червня 2022 року у справі №757/30991/18-а, від 14 липня 2022 року у справі №380/10696/21, від 27 липня 2022 року у справі №380/13558/21, від 27 липня 2022 року у справі №380/12913/21, від 04 серпня 2022 року у справі №420/2429/20, від 12 серпня 2022 року у справі №400/3957/21 та від 21 вересня 2022 у справі №360/4969/21.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією рф, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22.

Також суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №182/634/17(6-а/0182/32/2018), від 07 лютого 2023 року у справі №340/56/22, від 19 жовтня 2023 року у справі №420/1011/20, від 15 листопада 2023 року у справі №380/6752/21, від 20 грудня 2023 року у справі №460/44271/22, від 21 грудня 2023 року у справі №520/1189/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/10393/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/23249/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/21477/23 та від 02 липня 2024 року у справі №440/2984/21.

З огляду на викладене, враховуючи наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини, зокрема проходження позивачем військової служби в умовах воєнного стану, з урахуванням висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 29.11.2024 у справі №120/359/24, суд уважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин та з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя в умовах воєнного стану, вважає за можливе задовольнити заяву позивача про поновлення строку звернення до суду та визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Керуючись статтями 121, ч. 14 ст. 171, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про поновлення строку звернення до суду - задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Лебедєва