Справа № 440/10245/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 р. Справа № 440/10245/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 25.08.25 по справі № 440/10245/25

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської обласної військової адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської обласної військової адміністрації, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність, Полтавської обласної військової адміністрації щодо ненадання належної, обґрунтованої та мотивованої відповіді на письмову вимогу від 09.07.2025 щодо реалізації права на забезпечення житлом, ОСОБА_1 , як інваліда війни з урахуванням п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів (ООН, 1975), ст. 1 Протоколу № 1 - порушення права власності;

- зобов`язати Полтавську обласну військову адміністрацію в межах її повноважень: - здійснити належний розгляд вимоги від 09.07.2025, щодо реалізації права на забезпечення житлом, ОСОБА_1 , як інваліда війни з урахуванням п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів (ООН, 1975), ст. 1 Протоколу № 1 - порушення права власності;

- витребувати та узагальнити інформацію про облік у пільговій черзі ОСОБА_1 , як інваліда війни, учасника бойових дій, ветерана Національної поліції України;

- надати мотивовану письмову відповідь, щодо реалізації права на забезпечення житлом, ОСОБА_1 , як інваліда війни з урахуванням п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів (ООН, 1975), ст. 1 Протоколу № 1 - порушення права власності з конкретним зазначенням правової та фактичної позиції;

- встановити факт не забезпечення житлом, ОСОБА_1 , як інваліда війни з урахуванням, вимог п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- встановити факт, порушення, прав та інтересів ОСОБА_1 , як інваліда війни з урахуванням, вимог п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", щодо не забезпечення жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, порушення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушення Конвенції про права осіб з інвалідністю, порушення Декларації про права інвалідів (ООН, 1975), порушення ст. 1 Протоколу № 1 - порушення права власності;

- прийняти рішення з урахуванням, порушеного права ОСОБА_1 , як інваліда війни з урахуванням 19, ст. 45, ст. 55 Конституції України, п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Житлового кодексу України: ст. 46, Конвенції про права осіб з інвалідністю: ст. 9, 19, 28, Декларації про права інвалідів (ООН, 1975), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: ст. 6 - право на справедливий суд; ст. 13 - відсутність ефективного засобу юридичного захисту; ст. 1 Протоколу № 1 - порушення права власності, практики Європейського суду з прав людини: справа Tchokontio Happi v.France - невиконання зобов`язань щодо надання житла особі з інвалідністю є порушення ст. 1 Протоколу № 1 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; справа Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine - порушення через бездіяльність у реалізації соціальних гарантій; справа Shchokin v. Ukraine - закон має бути передбачуваним і чітким, його ігнорування є порушенням Конвенції; справа Beyeler v. Italy - вимога до якості національного законодавства; справа Burdov v. Russia - відмова у соціальних виплатах є порушення Конвенції; справа Zhuk v. Ukraine - невиплата пенсії є порушення ст. 1 Протоколу № 1; справа Marzari v. Italy - держава має особливий обов`язок захисту осіб з інвалідністю; справа Anyanwu v. UK - формальна переадресація звернень без результату є порушення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що позивач 09.07.2025 через Урядовий контактний центр (Гаряча Лінія Уряду) подав офіційно відповідну заяву реєстраційний номер ФИ-19034282 до Прем`єр Міністра України Шмигаль Д.А. Листом Управлінням з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінетів Міністрів України від 09.07.2025р. за вих. № Ф-16135/16-25/2 повідомлено, що електронне Звернення (реєстраційний № ФИ-19034282 від 09.07.2025), що надійшло до Кабінету Міністрів України, надіслано Полтавській облдержадміністрації 09.07.2025 за № Ф-16135/16-25/1 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" для розгляду і надання відповіді. Але Полтавською обласною військовою адміністрацією не вжито жодного заходу реагування на факт не забезпечення ОСОБА_1 , як особою з інвалідністю внаслідок війни, жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавської обласної військової адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що Полтавською обласною військовою адміністрацією не вжито жодного заходу реагування на факт не забезпечення ОСОБА_1 , як особою з інвалідністю внаслідок війни, жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Позивач зазначає, що з боку Держави чи органу місцевого самоврядування його незаконно позбавлено, права на забезпечення квартирою з урахуванням п. 18 ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Управлінням з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінетів Міністрів України, листом від 09.07.2025р. за вих. № Ф-16135/16-25/2 електронне звернення позивача (реєстраційний № ФИ-19034282 від 09.07.2025), що надійшло до Кабінету Міністрів України, надіслано Полтавській облдержадміністрації 09.07.2025 за № Ф-16135/16-25/1 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про звернення громадян", тобто для вирішення питання по суті, а не надання формальних відписок.

Позивач вважає, що системна бездіяльність Полтавської обласної військової адміністрації, підтверджується не реагуванням на лист, Управлінням з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінетів Міністрів України від 09.07.2025р. за вих. № Ф-16135/16-25/2, що є порушенням прав та інтересів апелянта, як інваліда війни, учасника бойових дій, ветерана Національної поліції України, буде предметом розгляду в Європейському суді з прав людини та є прямим порушенням, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про права осіб з інвалідністю, Декларації про права інвалідів (ООН, 1975), ст. 1 Протоколу № 1 - порушення права власності.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що у Полтавської обласної військової адміністрації відсутні повноваження на прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради та відсутні підтверджуючі документи, що стосуються перебування ОСОБА_2 в черзі, як інваліда війни та учасника бойових дій, а також не відомі строки надання міською радою Фисуна А.В.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 09.07.2025 позивачем було подано через Урядовий контактний центр (Гаряча Лінія Уряду) заяву реєстраційний номер ФИ-19034282 Прем`єр Міністра України Шмигаль Д.А., в якій було зазначено: "Я, ОСОБА_1 , згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.09.2016 виданого Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради, являюсь інвалідом війни, довічно.

Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05.05.2016 № 78 відповідно до п. 32 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» мене взято на квартирний облік при виконавчому комітеті Полтавської міської ради з 10.03.2010р. та включений до списку, як інвалід війни з 03.11.2016р., як особа що потребує поліпшення житлових умов.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. Тобто мені гарантоване право Законом, першочергового забезпечення житлом у термін, саме два роки не більше.

Однак протягом більше ніж двох років, жодних реальних дій, щодо надання мені житла з боку Держави чи органу місцевого самоврядування не вчинено в наслідок чого, мене незаконно позбавлено, права на забезпечення квартирою з урахуванням п. 18 ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Це є порушенням, мого законного права, суперечить ст. 45, ст. 55 Конституції України, п. 18 ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Конвенції про права осіб з інвалідністю,

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 40 Конституції України, ЗУ «Про звернення громадян»

Вимагаю:

- вжити невідкладних заходів, щодо забезпечення мене житлом, однокімнатною квартирою у порядку першочерговості;

- повідомити письмово про заплановані строки, надання житла або грошової компенсації;

- надати копії рішень та підтверджуючих документів, що стосуються мого перебування в черзі, як інваліда війни та учасника бойових дій.".

Листом Управлінням з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінетів Міністрів України від 09.07.2025 № Ф-16135/16-25/2 повідомлено, що електронне звернення (реєстраційний № ФИ-19034282 від 09.07.2025), що надійшло до Кабінету Міністрів України, надіслано Полтавській облдержадміністрації 09.07.2025 за № Ф-16135/16-25/1 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" для розгляду і надання відповіді.

Полтавською обласною військовою адміністрацією зареєстровано вказане звернення 10.07.2025 за № Ф-05-12/1656в. Розгляд звернення доручено здійснити Управлінню у справах реінтеграції, соціального захисту ветеранів та внутрішньо переміщених осіб Полтавської обласної військової адміністрації.

Управлінням у справах реінтеграції, соціального захисту ветеранів та внутрішньо переміщених осіб Полтавської обласної військової адміністрації листом від 21.07.2025 № 01-12/1454 надано відповідь на звернення заявника відповідно до положень Закону України "Про звернення громадян", у якій вказано, що відповідно до статті 36 Житлового кодексу України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради. Враховуючи викладене, для вирішення питання надання копій та підтверджуючих документів про перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та запланованих строків надання житлового приміщення рекомендовано звернутися до виконавчого комітету Полтавської міської територіальної громади.

Повідомлено, що відповідно до Порядку право на отримання грошової компенсації мають особи з інвалідністю І-ІІ групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначені пунктами 11-14 частини другої статті 7 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон), які перебувають на квартирному обліку.

Статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи ОСОБА_1 встановлено відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону, група інвалідності пов`язана із травмою, отриманою під час виконання службових обов`язків. Враховуючи вищезазначене, правові підстави для призначення ОСОБА_1 грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення як особі з інвалідністю внаслідок війни за вказаною державною бюджетною програмою відсутні.

Одночасно проінформовано, що з метою надання додаткової підтримки ветеранам війни, в області реалізується регіональна програма компенсації процентної ставки за іпотечними кредитами, отриманими в рамках державної програми „єОселя. В рамках програми щомісяця з обласного бюджету проводиться відшкодування частини процентної ставки у розмірі трьох відсотків.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Полтавської ОВА щодо неналежного розгляду його заяви, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки звернення позивача від 09.07.2025 розглянуте по суті та надано відповідь, а питання, які заявник ставить у своєму зверненні, а також дії, які той просить вчинити, не пов`язані з діяльністю Полтавської ОДА та не відносяться до повноважень останньої, отже відповідачем під час розгляду звернення дотримано основних вимог Закону України "Про звернення громадян", надано у встановлений законом строк відповідь по суті звернення, отже, не порушено права позивача на звернення до органу державної влади і його належний розгляд по суті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону № 393/96, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно із положеннями частин 1, 6, 7 статті 5 Закону № 393/96, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 393/96, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону № 393/96, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Статтею 15 Закону № 393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно зі статтею 19 Закону № 393/96, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 393/96, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про звернення громадян", письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України "Про звернення громадян", рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Аналізуючи наведене правове регулювання, колегія суддів вважає, що в разі надходження до державного органу звернення суб`єкт владних повноважень повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в ньому обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №815/1178/17, від 30 листопада 2020 року у справі №280/4698/19.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що предметом спору у цій справі є бездіяльність Полтавської ОВА щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.07.2025, реєстраційний номер ФИ-19034282.

Так, у цьому зверненні від 09.07.2025 ОСОБА_1 вимагав:

- вжити невідкладних заходів щодо забезпечення ОСОБА_1 житлом, однокімнатною квартирою у порядку першочерговості;

- повідомити письмово про заплановані строки, надання житла або грошової компенсації;

- надати копії рішень та підтверджуючих документів, що стосуються перебування ОСОБА_1 в черзі, як інваліда війни та учасника бойових дій.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку визначені статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

За приписами підпункту 2 пункту "а" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 3 Житлового кодексу України).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 15 Житлового кодексу України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території району, міста, району в місті: здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39).

Відповідно до статті 31 Житлового кодексу України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Статтею 34 Житлового кодексу України визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 36 Житлового кодексу України передбачено, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради. Відповідно до законодавства України у випадках і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання.

За приписами частини 1 статті 39 Житлового кодексу України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов, зокрема, за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Положеннями пунктів 5, 6 частини першої статті 15 ЖК України визначено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті: здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39); приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52).

У позовній заяві, позивач зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05.05.2016 № 78 відповідно до п. 32 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» позивача взято на квартирний облік при виконавчому комітеті Полтавської міської ради з 10.03.2010 та включено до списку, як інваліда війни з 03.11.2016, як особи що потребує поліпшення житлових умов.

Отже, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутні повноваження на прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради та відсутні підтверджуючі документи, що стосуються перебування ОСОБА_1 в черзі, як інваліда війни та учасника бойових дій, а також не відомі строки надання міською радою ОСОБА_1 житла чи виплати грошової компенсації.

З огляду на наведене, колегія суддів не бере до уваги аргументи апеляційної скарги позивача стосовно того, що Полтавська ОВА не забезпечила належну міжвідомчу координацію у сфері соціального захисту з органами місцевого самоврядування в частині забезпечення позивача житлом.

Суд першої інстанції вірно виснував, що у даному випадку, незгода ОСОБА_1 з бездіяльністю виконавчого комітету міської ради щодо забезпечення позивача житлом у порядку першочерговості, не може бути підставою для виходу відповідача за межі наданих йому повноважень.

Доводи позивача про неналежний розгляд звернення від 09.07.2025 є безпідставними, оскільки незгода позивача з невиконанням вимог щодо забезпечення житловим приміщенням не є підставою для визнання неналежним розгляду такого звернення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично не погоджується з невиконанням вимог надання йому житла, а також помилково вважає, що саме Полтавська ОВА несе відповідальність за забезпечення позивача жилим приміщенням.

Отже, головним розпорядником та відповідальним виконавцем забезпечення позивача жилим приміщенням є виконавчий комітет Полтавської міської ради, а відповідь по суті на звернення позивача надавало Управління у справах реінтеграції, соціального захисту ветеранів та внутрішньо переміщених осіб Полтавської обласної військової адміністрації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача від 09.07.2025 розглянуте по суті та надано відповідь, а питання, які заявник ставить у своєму зверненні, а також дії, які той просить вчинити, не пов`язані з діяльністю Полтавської ОДА та не відносяться до повноважень останньої, отже відповідачем під час розгляду звернення дотримано основних вимог Закону України "Про звернення громадян", надано у встановлений законом строк відповідь по суті звернення, отже, не порушено права позивача на звернення до органу державної влади і його належний розгляд по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року по справі № 440/10245/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 по справі № 440/10245/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов