Справа № 520/24836/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 р. справа № 520/24836/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_3 збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я, починаючи з моменту лікування;

2. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я, починаючи з моменту лікування;

3. стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 12000,00 (дванадцять тисяч) грн та 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім грн. дев`яносто шість коп.) грн. судового збору.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у порушення норм чинного законодавства, відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено додаткову винагороду в розмірі збільшеної до 100000 грн., що передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022 року, з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я, починаючи з моменту лікування. Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 22.09.2025 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.12.2024 №3579 «Про призначення службового розслідування за фактом неповернення з лікування старшого солдата ОСОБА_2 », з метою з`ясування причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення старшим солдатом ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною його вчинення, було прийнято рішення про проведення службового розслідування за фактом відсутності за місцем несення служби командира бойової машини - командира 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 . Крім цього, даним наказом було припинено виплату грошового забезпечення командиру бойової машини - командиру 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 з 22.12.2024 через відсутність за місцем несення служби, а також було знято з усіх видів забезпечення з 22.12.2024 та облікувати його в книзі тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в розділі Безпідставно відсутні з 22.12.2024. Факт відсутності позивача за місцем несення служби, виключає обов`язок військової частини НОМЕР_1 здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу з підстав наведених в позові. Також, посилався на порушення позивачем тримісячного строку звернення до суду, у зв`язку з чим, просив суд залишити позовну заяву без розгляду.

Окрім того, відповідачем надано до суду витребувані ухвалою суду від 22.09.2025 докази.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав правову позицію, викладену у позові, та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 та в подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 №252 від 25.08.2024 року призначений на посаду командира бойової машини командир відділення у званні старшого солдата.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 27.08.2024 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районі Петропавлівської сільської громади Куп`янського району Харківської області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 01.10.2025 №4743.

Під час виконання бойового завдання 27.08.2024 ОСОБА_1 отримав поранення внаслідок артилерійського обстрілу отримавши вогнепальне осколкове наскрізне поранення м`яких тканин правої гомілки; закритий імпресійний перелом зовнішнього виростка, крайовий перелом задніх відділів в гомілкової кістки без зміщення уламків.

Після чого йому було надано першу невідкладну медичну допомогу медичною ротою військової частини НОМЕР_1 та в подальшому 31.08.2024 позивач доставлений до військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , де був оглянутий хірургом та госпіталізований до хірургічного відділення та проходив стаціонарне лікування з 31.08.2024 року по 14.09.2024 року, про що виданий виписний епікриз №6681.

Рішенням військово-лікарської комісії від 14.09.2024 року №1022 визначено, що поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби та, відповідно до наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 р., віднесене до категорії «тяжке», на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб було призначено відпустку для лікування після поранення на 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №728 від 16.10.2024, яка видана Первинної профспілкою організація комунального некомерційного підприємства центр спортивної медицини міста Києва, ОСОБА_1 госпіталізований з 09.10.2024 по 16.10.2024 до відділення спортивної травми КНП «ЦСМ» для подальшого оперативного лікування, де 10.10.2024 року виконано оперативне втручання артроскопію лівого колінного суглоба, відновлення ПХЗ, парціальна резекція латерального та медіального меніска, шейвінг.

Відповідно до виписки епікриза із медичної карти стаціонарного хворого №8069, ОСОБА_1 продовжив лікування у Дочірньому Підприємстві «Клінічний санаторій «РОЩА»» з 29.11.2024 р. по 19.12.2024 року з діагнозом: відновлювальний період після артроскопії лівого колінного суглобу (10.10.2024): відновлення ПХЗ, парціальної резекції обох менісків, після мобілізаційна нестійка контрактура лівого колінного суглоба, при виписці було надано наступні рекомендації: ортопедичний режим; нагляд ортопеда-травматолога, хірурга; фізична терапія; ЛФК; симптомна терапія.

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 09.12.2024 р. №10651, під час виконання бойового завдання, у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості та визнано військово-лікарською комісією від 14.09.2024 р. №1022, поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Після чого, як стверджує позивач, дотримуючись наданих рекомендацій, він продовжував відновлювальне лікування та реабілітацію за місцем свого проживання з періодичними консультаціями профільних спеціалістів. При цьому, позивач вважав, що продовжує перебувати на лікарняному відповідно до рекомендацій відділення спортивної травми КНП «ЦСМ», оскільки отримані медичні документи та вказівки лікарів передбачали подальший період реабілітації та обмеження фізичних навантажень, необхідних для повного відновлення працездатності.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.12.2024 №3579 «Про призначення службового розслідування за фактом неповернення з лікування старшого солдата ОСОБА_2 », з метою з`ясування причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення старшим солдатом ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною його вчинення, було прийнято рішення про проведення службового розслідування за фактом відсутності за місцем несення служби командира бойової машини - командира 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 . Крім цього, даним наказом припинено виплату грошового забезпечення командиру бойової машини - командиру 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 з 22.12.2024 через відсутність за місцем несення служби, а також було знято зі всіх видів забезпечення з 22.12.2024 та облікувати його в книзі тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в розділі Безпідставно відсутні з 22.12.2024.

Відповідач вважає, що факт відсутності позивача за місцем несення служби, виключає обов`язок військової частини НОМЕР_1 здійснювати нарахування та виплату, зокрема, додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022 року.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022 року з розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я, починаючи з моменту лікування, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Стосовно твердження відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Приписами частин 1 та 2 статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19.07.2022 року, передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України №2352-IX від 01.07.2022 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022 року, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Водночас, Велика палата Конституційного Суду України 11.12.2025 розглянула справу за конституційним поданням Верховного Суду про неконституційність ч.1 ст.233 КЗпП та ухвалила Рішення №1-р/2025, в якому виснувала, що оспорюваний припис Кодексу в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат є таким, що не відповідає Конституції України, ч.1 ст.233 КЗпП визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Судом цього Рішення.

Отже, у спірних правовідносинах, враховуючи, що позивача не було звільнено з військової служби, строк звернення до суду з позовними вимогами про виплату додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я, починаючи з моменту лікування, не обмежується.

А тому, суд відхиляє доводи відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), за змістом пункту 2 розділу І якого (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).

У пункті 8 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався відповідними Указами Президента України та діє по теперішній час.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168.

У пункті 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, за нормами Постанови № 168 право на виплату збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування військовослужбовець має якщо дотримано двох умов, а саме: отримане поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця пов`язане із захистом Батьківщини; таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно з матеріалами справи, довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 09.12.2024 №10657, поранення старшого солдата ОСОБА_1 отримано під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини. Згідно з первинною медичною картою №12699 (форма 100) позивач поранений 27.08.2024 року.

З 31.08.2024 по 14.09.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_1 , що підтверджується виписним епікризом №6681.

14.09.2024 року позивач пройшов медичний огляд у госпітальній військово-лікарській комісії військової частини НОМЕР_5 від 14.09.2024 р. за результатами якого встановлено, що Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби та згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 року кваліфікується як тяжка.

З 09.10.2024 по 16.10.2024 року проходив стаціонарне лікування в КНП «ЦСМК», де 10.10.2024 позивачу проведено оперативне втручання, що підтверджується випискою №728.

У подальшому перебував на стаціонарному лікуванні в ДП «Клінічний санаторій «Роща» з 29.10.2024 по 19.12.2024 року, що підтверджується виписним епікризом №8069.

Обставини отримання позивачем поранення та проходження ним вищевказаного лікування відповідачем не заперечуються.

Отже, у зв`язку із проходженням позивачем лікування травми, отриманої під час виконання бойових завдань під час несення військової служби по захисту Батьківщини, відповідач протиправно не виплатив додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач, відмовляючи у виплаті додаткової винагороди, діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства до суду не надано.

Посилання відповідача на припинення виплати позивачу грошового забезпечення у зв`язку із тим, що останній рахується як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину або місця служби, судом до уваги не приймаються, оскільки ці події мали місце після спірного періоду, а саме після 22.12.2024.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 27.08.2024 по 14.09.2024, з 09.10.2024 по 16.10.2024, з 29.10.2024 по 19.12.2024 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 27.08.2024 по 14.09.2024, з 09.10.2024 по 16.10.2024, з 29.10.2024 по 19.12.2024.

В частині позовних вимог про виплату позивачу додаткової винагороди за час перебування у відпустці за станом здоров`я, починаючи з моменту лікування, суд відмовляє, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні накази про перебування позивача у відпустці за станом здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Сума судового збору зайво сплачена позивачем при поданні позовної заяви згідно квитанції про сплату №1421-7871-3290-8520, може бути повернута за заявою позивача в порядку п.1 ч.1 ст. 7 Закону України " Про судовий збір".

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне:

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до частини 3 статті 143 якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що додатково підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 12000,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, наразі суд не вирішує питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 27.08.2024 по 14.09.2024, з 09.10.2024 по 16.10.2024, з 29.10.2024 по 19.12.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 27.08.2024 по 14.09.2024, з 09.10.2024 по 16.10.2024, з 29.10.2024 по 19.12.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 15.01.2026, враховуючи час перебування судді у відпустці, а також з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко