Справа № 160/21385/25
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
23.07.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 09.07.2025 р. №79817014 про відмову ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації права власності;
???- зобов?язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєструвати право власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
- стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач, у строки встановлені ухвалою суду від 28.07.2025 відзив на позов суду не надав, зазначену ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження було отримано останнім 07.08.2025.
У відповідності до положень ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , замовник технічної інвентаризації - ОСОБА_1 , паспорт виготовлено станом на 17.10.2023.
Відповідно до довідки від 24.05.2024 №05-2024, виданої обслуговуючим кооперативом Житлово-будівельний кооператив №256 ОСОБА_1 , є членом обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив №256, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 46,7 кв.м., корисною 31,3 кв.м. Дата прийняття в члени ОК ЖБК №256 - 15.12.2023 згідно з рішенням загальних зборів членів ЖБК, підтверджена протоколом зборів від 15.12.2023 №03. Сума пайового внеску за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , сплачена в повному обсязі. Заборгованості немає.
13.06.2024 позивач звернулась до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Рішенням Департаменту про відмову в проведенні реєстраційних дій від 19.06.2024 №73724380, розглянувши заяву від 13.06.2024, встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Так, у рішенні встановлено, що згідно з пунктом 81 Порядку №1127, у разі участі особи у діяльності кооперативу документом, що підтверджує набуття у власність членом кооперативу завершеного будівництвом об`єкта, є видана таким кооперативом довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі. У поданій заявником довідці №05-2024 від 24.05.2024 вих. 08-2024, виданої ОК ЖБК №256, не зазначено, що саме ОСОБА_1 сплачено пайовий внесок в повному обсязі. Тобто, пайовий внесок сплачено іншою особою. Крім того, згідно з довідкою №05-2024 від 24.05.2024 вих 08-2024, виданої ОК ЖБК №256, дата прийняття в члени ОК ЖБК №256 - 15.12.2023, згідно з рішення загальних зборів членів ЖБК підтверджена протоколом зборів від 15.12.2023 №03. Відповідно до статті 137 ЖК України, громадяни, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради списку осіб, що вступають до організовуваного житлово-будівельного кооперативу, вважаються членами цього кооперативу з дня реєстрації статуту, а громадяни, яких прийнято до діючого житлово-будівельного кооперативу, - з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу. Виходячи з вищевикладеного, прийняття до членів кооперативу відбулося з порушенням норм статті 137 ЖК України. Також, звернуто увагу, що згідно з наданою довідкою, відсутня інформація щодо повернення пайового внеску попередньому члену кооперативу, що викликає можливість порушення його права та інтересів. Вищевикладені обставини унеможливлюють проведення державної реєстрації.

Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови у проведенні державної реєстрації, позивач звернувся до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №932/11211/24, яке набрало законної сили 06.05.2025, позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса: проспект Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40392181) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 19.06.2024 №73724380 про відмову ОСОБА_1 в проведенні реєстраційних дій.

Зобов`язано Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2024 про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

23.05.2025 ОСОБА_1 вдруге звернулась до відповідача із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

29.05.2025 відповідачем було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви №79164191 з підстав:

- надання позивачем довідки №05-2024 від 24.05.2024 вих. 08-2024, виданої Обслуговуючим кооперативом «ЖБК №256», де не зазначено, що саме ОСОБА_1 було сплачено внесок в повному обсязі;

- не набрання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №932/11211/24 законної сили.

09.07.2025 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №79817014 з підстав того, що після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунено обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Не погоджуючись з правомірністю винесення означеного рішення, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 4 статті 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з частиною 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За змістом пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) загальними засадами державної реєстрації прав є:

гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина 2 статті 3 Закону №1952-IV).

У відповідності до пунктів 1, 4, 5 частини 1 статті 18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина 2 статті 18 Закону №1952-IV).

На підставі частини 1 статті 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Положеннями частини 2 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про кооперацію від 10.07.2003 №1087-IV (далі - Закон №1087-IV) кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

Статтею 2 Закону №1087-IV визначені такі терміни:

обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу;

пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу (стаття 10 Закону №1087-IV).

Згідно зі статтею 11 Закону №1087-IV вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Статтею 19-1 Закону №1087-IV визначено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

На підставі статті 21 Закону №1087-IV пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу.

Відповідно до частин 2, 3 статті 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її.

У разі викупу квартири член житлово - будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до пункту 1 Порядку №1127, цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Державна реєстрація прав проводиться у строки, встановлені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 5 Порядку №1127).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

На підставі пункту 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту (пункт 40 Порядку №1127).

Відповідно до пункту 77 Порядку №1127 державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 ЦК України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 ЦК України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі участі особи у діяльності кооперативу документом, що підтверджує набуття у власність членом кооперативу завершеного будівництвом об`єкта, є видана таким кооперативом довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі (абзац 4 пункту 81 Порядку №1127).

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем вказано дві підстави для відмови позивачу у реєстрації права власності:

1. у довідці №05-2024 від 24.05.2024 вих. 08-2024, виданої ОК ЖБК №256, не зазначено, що саме ОСОБА_1 сплачено пайовий внесок в повному обсязі;

2. не набрання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №932/11211/24 законної сили.

Суд звертає уваги, що перша підстава відмови, зазначена відповідачем у спірному рішенні вже була розглянута Дніпропетровським окружним адміністративним судом в рамках розгляду справи №932/11211/24 та відповідно судом з цього приводу вже було зазначено наступне: «Щодо першої підстави відмови у вчиненні реєстраційних дій про те, що довідці №05-2024 від 24.05.2024 вих. 08-2024, виданої ОК ЖБК №256, не зазначено, що саме ОСОБА_1 сплачено пайовий внесок в повному обсязі, суд зазначає таке.

Відповідно до довідки від 24.05.2024 №05-2024, виданої обслуговуючим кооперативом Житлово-будівельний кооператив №256 ОСОБА_1 , є членом обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив №256, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 6,7 кв.м., корисною 31,3 кв.м. Дата прийняття в члени ОК ЖБК №256 - 15.12.2023 згідно з рішенням загальних зборів членів ЖБК, підтверджена протоколом зборів від 15.12.2023 №03. Сума пайового внеску за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , сплачена в повному обсязі. Заборгованості немає.

Суд зазначає, що вказана довідка від 24.05.2024 №05-2024, видана обслуговуючим кооперативом Житлово-будівельний кооператив №256 ОСОБА_1 , підтверджує, що позивач є членом обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив №256, а також зазначено про сплату пайового внеску за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в повному обсязі.

Відповідно, враховуючи те, що довідка видана на ім`я ОСОБА_1 , вказана у цій довідці інформація стосується саме ОСОБА_1 .

Також, означена довідка підписана головою правління ОК ЖБК №256, бухгалтером ОК ЖБК №256 та скріплена відповідною печаткою.

Крім того, відповідачем не надано доказів того, що пайовий внесок сплачений іншою особою.»

Отже, Дніпропетровським окружним адміністративним судом у рішенні від 04.04.2025 у справі №932/11211/24 вже було визнано неприйнятою підставу для відмови: «У довідці №05-2024 від 24.05.2024 вих. 08-2024, виданої ОК ЖБК №256, не зазначено, що саме ОСОБА_1 сплачено пайовий внесок в повному обсязі.».

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У частині сьомій статті 78 КАС України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Під преюдиційністю розуміється обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істинність вже встановлено у такому, що набрало законної сили, рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

З огляду на викладене, визначена відповідачем у спірному рішенні підстава для відмови у проведенні реєстрації права власності, а саме: у довідці №05-2024 від 24.05.2024 вих. 08-2024, виданої ОК ЖБК №256, не зазначено, що саме ОСОБА_1 сплачено пайовий внесок в повному обсязі є безпідставою.

Що стосується другої підстави відмови, а саме: не набрання рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №932/11211/24 законної сили, то з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що означене рішення суду набрало законної сили 06.05.2025, що вбачається як з копії рішення суду від 04.04.2025 у справі №932/11211/24, наданої ОСОБА_1 до відповідача разом із заявою від 23.05.2025, так і з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, який є відкритим та загальнодоступним інформаційним ресурсом (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126371089).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірне рішення відповідача винесено необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, рішення Департаменту від 09.07.2025 р. №79817014 про відмову ОСОБА_1 в проведенні реєстраційних дій, є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що відповідач повторно відмовив позивачу у проведенні реєстраційних дій з підстав, які частково дублюють підстави первинного рішення про відмову, суд вважає такі дії свідченням ухилення відповідача від належного вчинення відповідних реєстраційних дій, у зв`язку з чим наявні підстави для зобов`язання відповідача зареєструвати право власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленума Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконної бездіяльності відповідача.

При цьому, позивач жодним чином не обґрунтувала розмір моральної шкоди в сумі саме 20000,00 грн.

Позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної їй шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 2422,40 грн, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 09.07.2025 р. №79817014 про відмову ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації права власності.

Зобов?язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєструвати право власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

В іншій частині позовних вимог - відмовити

Стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко