Справа № 380/540/22
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 рокусправа № 380/540/22
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)

у с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (надалі за текстом - позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області , місце знаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35 (надалі за текстом - відповідач), у якій позивач просить скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.11.2021 №Ф-6578-50 про заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску позивача станом на 31.10.2021 в сумі 22249,15 грн.

Підставою позову є протиправність податкової вимоги про сплату боргу(недоїмки) від 23.11.2021 №Ф-6578-50.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованим 26.12.2018 за № . 23.11.2021 відповідач прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6578 50, що підписана уповноваженою особою ГУ ДПС у Львівській області І. Голубовською, якою повідомлено, що станом на 31.10.2021 року заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску позивача становить 22249,15 грн. Відповідно до статті 25 Закону України «Про облік та збір єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі даних інформаційної системи податкових органів ГУ ДПС у Львівській області вимагає сплатити заборгованість в сумі 22249,15 грн. Позивач вказує на те, що з серпня 2000 року він отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" внесено зміни до Закону №2464, зокрема, до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464, якою встановлено, що особи, зазначені, зокрема, у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. З огляду на вищевказані норми законодавства, позивач вважає, що як учасник бойових дій, з досягненням 55 років, набув пенсійного віку, встановленого законом, та отримує відповідно до закону пенсію, а отже може бути платником єдиного внеску виключно за умови добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

23.06.2022 від Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області надійшло клопотання про долучення доказів.

27.06.2022 від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 236 КАС України, оскільки перебуває у складі Збройних Сил України, які, у свою чергу, переведені на воєнний стан.

15.07.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до пункту 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. З огляду на це, Головним управлінням ДПС у Львівській області виставлено вимогу від 23.11.2021 № Ф-6578-50. Заборгованість виникла за рахунок несплати єдиного внеску за 2018 рік 1637,13 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн.), за 2019 рік - 11016,72 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2019 році 918,08 грн.), 2020 рік - 9595,30 грн. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-УІ).

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 17.01.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 06.06.2022 суд витребував додаткоі докази.

Ухвалою від 29.06.2022 суд зупинив провадження у справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою від 17.06.2025 суд поновив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

З 03.08.2000 позивач отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб".

Відповідно до посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 , що видане ІНФОРМАЦІЯ_1 22 жовтня 2015 року, позивач набув статусу учасника бойових дій. 19 жовтня 2018 року позивачу виповнилось 55 років.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованим 26.12.2018 за № .

23 листопада 2021 року відповідачем Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6578 50, якою повідомлено, що станом на 31.10.2021 заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 22249,15 грн.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про облік та збір єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі даних інформаційної системи податкових органів ГУ ДПС у Львівській області вимагає сплатити заборгованість в сумі 22249,15 грн.

ОСОБА_1 оскаржено вказану вимогу в адміністративному порядку шляхом направлення 08.12.2021 скарги до Голови Державної податкової служби України.

29.12.2021 позивач отримав рішення про результати розгляду скарги від 24.12.2021 вих. № 29067/6/99-00-06-02-01-06, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.11.2021 №Ф-6578-50 ГУ ДПС у Львівській області залишено без змін, а скаргу позивача-фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 08.12.2021 - без задоволення.

Вважаючи вимогу про сплату боргу(недоїмки) від 23.11.2021 №Ф-6578-50 про заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення» (надалі за текстом - Закон №1788).

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 та підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з статтею 1 Закону №1058 пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року №3609, який набув чинності з 06 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виходячи з зазначених правових норм, право не сплачувати єдиний внесок поширюється на фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає визначення поняття «пенсіонер» - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058, а саме досягнення віку за наявності страхового стажу тривалістю зазначеної у частинах першій - п`ятій статті 26 Закону № 1058.

Крім цього, законодавством передбачено призначення пенсій за віком раніше встановленого статтею 26 Закону № 1058 віку. Це пенсії за віком на пільгових умовах, дострокові пенсії за віком та пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Отже, звільнятимуться від сплати єдиного внеску фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени фермерського господарства, які: є особами з інвалідністю, незалежно від отримання пенсії або соціальної допомоги

Як встановив суд та не заперечується відповідачем, позивачу призначено пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З системного аналізу норм діючого законодавства слідує, що надання пільг щодо звільнення від сплати єдиного внеску не залежить від виду отримуваної пенсіонером пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років), визначальним критерієм надання вказаних пільг є досягнення фізичною особою - підприємцем пенсійного віку.

Таким чином, фізична особа - підприємець, яка досягла пенсійного віку, незалежно від виду пенсії, яку отримує, має право на пільги, встановлені частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Як вже встановив суд, з 03.08.2000 позивач отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб".

19 жовтня 2018 року позивачу виповнилось 55 років.

Отже, позивач не досяг встановленого Законом № 1058 пенсійного віку (60 років), а тому на нього не поширюються положення частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску.

Отже, позивач не підпадає під зазначену категорію осіб, оскільки не досяг встановленого у статті 26 Закону № 1058 віку, хоч і отримує пенсію.

Суд вказує на те, що наявність права у позивача на дострокове призначення пенсії не пов`язана із пільгою, встановленою частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI, оскільки у вказаній нормі вказано про необхідність досягнення встановленого Законом № 1058 пенсійного віку (60 років).

У постанові від 25.06.2019 Верховний Суд справа №1640/2837/18 виклав правову позицію, яку суд враховує при розгляді справи, яка полагає у тому, що позивач не є пенсіонером за віком/або інвалідом, а отримує пенсію за вислугу років згідно Закону № 2262-ХІІ, на час виникнення спірних правовідносин не досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак на нього не розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI.

З огляду на викладене, суд висновує, що на позивача не розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI.

Отже, суд висновує про те, що за відсутності у позивача пільги щодо звільнення від сплати за єдиного внеску, вимога про сплату боргу(недоїмки) від 23.11.2021 №Ф-6578-50 про заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску позивача станом на 31.10.2021 в сумі 22249,15 грн є правомірною.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку із відмовою у позові повністю, судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович