Справа № 160/5704/25
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2026 рокуСправа №160/5704/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якій позивач просить:
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність оскаржуваного рішення, оскільки вважає, що з 2003 року підприємницьку діяльність вона не здійснювала, відповідно і доходів від такої діяльності не отримувала. Позивач вказує, що у період з 2003 і дотепер вона офіційно працевлаштована і ЄСВ відраховує її роботодавець.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач позов не визнав та заперечуючи проти його задоволення у відзиві на позовну заяву вказав, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваного рішення діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України, у зв`язку з чим, податкова вимоги є обґрунтованою та законною.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Також, рішенням суду встановлено, що « ОСОБА_1 з 18.03.2002р. по 18.12.2019р. була зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, наявними у справі.
ОСОБА_1 з 01.09.2004р. працює на посаді вчителя фізичної культури у Опорній школі комунальному закладі освіти «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 Покровський ліцей» Покровської районної ради Дніпропетровської області, що підтверджується копіями довідки №376 від 27.12.2019р. та трудової книжки позивача, наявними у справі (а.с.14, 18-19).
Тобто, у період з 2017 року по І квартал 2019 року (за який винесено оспорювану вимогу) позивач була найманим працівником та у цей період саме роботодавець позивача Опорна школа комунальний заклад освіти «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 Покровський ліцей» Покровської районної ради Дніпропетровської області сплачував за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується копіями довідок наведеної установи про дохід позивача та індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу позивача (форма ОК-7) - (а.с.15-17,20-21).
Докази отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності матеріали справи не містять, відповідач про наявність таких доходів не зазначає та їх не надає, у зв`язку з чим обставини щодо відсутності у позивача протягом 2017 - І кварталу 2019 років доходу від провадження власної підприємницької діяльності окремо від доходів, отриманих від Опорної школи комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 Покровський ліцей» Покровської районної ради Дніпропетровської області, не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України.»
Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У відзиві відповідач зазначив, що в ході проведеного аналізу ІКП по КБК 71040000 ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по єдиному внеску за період з 10.02.2018 по 05.12.2019 в сумі 1733,80 грн. за 2017 (стягнуто в межах виконавчого провадження).
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI).
Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 7 Закону України № 2464-VI (в редакції до 28 грудня 2014 року, що набрала чинності 01 січня 2015 року), для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У свою чергу, для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), тобто для таких осіб база нарахування єдиного внеску ставиться в залежність від отриманого доходу (прибутку) в певному календарному місяці.
Розмір доходу (прибутку) фізичної особи - підприємця, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, визначається ним самостійно у податковій декларації про майновий стан і доходи.
У разі, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову декларацію, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством (підпункт 54.3.1 пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (в редакції від 28 грудня 2014 року, що набрала чинності 01 січня 2015 року), якою встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, положеннями вказаної норми закону, і в новій редакції, передбачено право фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, самостійно визначати базу нарахування єдиного внеску та нараховувати єдиний внесок лише за періоди, в яких було отримано дохід (прибуток).
Також, до вказаного Закону №2464-VI з 01.01.2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Вказані правові висновки висловлені в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19:
«Суд, з урахуванням особливостей форми діяльності фізичної особи-підприємця зазначає, що саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
А відтак, особа, яка провадить господарську діяльність зобов`язана сплачувати ЄСВ не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі, не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску».
Факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 у справі №480/4656/18.
Суд зазначає, що відповідачу достеменно було відомо про скасування вимоги №Ф-723-54/427У від 13.02.2019р., на підставі якої стягнуто 1733,80 грн. в межах виконавчого провадження та в подальшому на суму 1733,80 грн. нараховано штрафна санкція 346,76 грн., пеня 1151,24 грн.
За викладених обставин, позовні вимоги є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова