Справа № 620/1125/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1125/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , в якому просив суд:

визнати незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 окремого батальйону у складі НОМЕР_5 окремої бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України) та НОМЕР_5 окремої бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України (В/Ч НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , додаткової винагороди, передбаченої п. п.1 п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку 100 000 грн. (за умови фактичної недоплати 70 000 грн) за період участі з 01.03.2024 по 31.03.2024 та з 01.04.2024 по 23.04.2024 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів), що сумарно складає 140 000 грн за 2 місяці безпосередньої участі у бойових діях;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 окремий батальйон у складі НОМЕР_5 окремої бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України) та НОМЕР_5 окрему бригаду Сил територіальної оборони Збройних Сил України (В/Ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , додаткову винагороду, передбачену пп.1 п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку 100 000 грн. (за умови фактичної недоплати 70 000 грн) за період участі з 01.03.2024 по 31.03.2024 та з 01.04.2024 по 23.04.2024 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів), що сумарно складає 140 000 грн за 2 місяці безпосередньої участі у бойових діях.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що В/Ч НОМЕР_1 , починаючи з 08.02.2024, перебувала у підпорядкуванні командира В/Ч НОМЕР_3 (що є командуванням НОМЕР_6 окремої аеромобільної Слобожанської бригади) та була залучена до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів) поблизу м. Сіверськ Бахмутського району Донецької області.

У період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів) у березні та квітні 2024 року позивач не отримав належну йому суму грошового забезпечення разом із додатковою винагородою у розмірі 100 000 грн за кожен місяць такої участі. Натомість, як у березні, так і у квітні 2024 року, позивачем було отримано лише 30 000 грн додаткової винагороди.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що під час спірного періоду ОСОБА_1 обіймав посаду командира Військової частини НОМЕР_1 , а отже грошове забезпечення йому виплачувалося за місцем перебування на грошовому забезпеченні (тобто Військовою частиною НОМЕР_2 ) на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю (командира Військової частини НОМЕР_2 , яка є вищим органом військового управління щодо Військової частини НОМЕР_1 ). Відтак, Військова частина НОМЕР_1 взагалі не може в даному випадку допустити бездіяльність (командир військової частини сам собі не визначає розмір грошового забезпечення, в тому числі й розмір додаткової винагороди). Також, сам по собі факт віднесення певних населених пунктів до районів активних бойових дій не свідчить про наявність у особи права на отримання додаткової винагороди у її збільшеному розмірі.

Військовою частиною НОМЕР_2 також подано відзив на позов, в якому вказано про те, що доказів, які б підтверджували безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за Постановою Кабінету Міністрів України №168, позивачем до Військової частини НОМЕР_2 надано не було. Також, наголошує, що жодних повідомлень від Військової частини НОМЕР_3 стосовно участі позивача у бойових діях, за період перебування його разом з очолюваною Військовою частиною НОМЕР_1 у оперативному підпорядкуванні, до Військової частини НОМЕР_2 не надходило.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 14.01.2026.

01.10.2025, під № 26363 до суду від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Також, 12.09.2025, під № 24201 від Військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання про закриття провадження, в якому заявник просить закрити провадження в частині апеляційної скарги ОСОБА_1 до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , про що постановити відповідну ухвалу. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.07.2025 № 275, на виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-321/65/дск, «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році» директивою командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-22/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у Силах територіальної оборони Збройних Сил України в 2025 році», наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26 травня 2025 року №56/ДСК/нод «Про проведення додаткових організаційних заходів у військових частинах Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 2025 році», з « 13» липня 2025 року введено в дію штат №58/179-01- військова частина НОМЕР_2 .

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Розглянувши вказане клопотання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, позаяк, станом на момент виникнення спірних правовідносин, так і станом на дату розгляду спору в суді першої інстанції, відповідач Військова частина НОМЕР_1 не була припиненою, водночас, подальші дії з реорганізації структури юридичної особи, не впливають на спірні правовідносини.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу при Військові частині НОМЕР_1 , в період з 28.06.2022 по 06.05.2024 на посаді командира Військової частини НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що має право на додаткову винагороду, передбачену п. п.1 п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розрахунку 100000 грн. (за умови фактичної недоплати 70 000 грн) за період участі з 01.03.2024 по 31.03.2024 та з 01.04.2024 по 23.04.2024 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів), що сумарно складає 140 000 грн за 2 місяці безпосередньої участі у бойових діях, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що твердження, що у період проходження позивачем військової служби відповідач нараховував грошове забезпечення не в повному розмірі, а саме, що позивач отримував лише встановлений попередньо розмір грошового забезпечення та додаткову винагороду, визначену Постановою № 168 у розмірі 30000,00 грн, не доведене доказами. Водночас, перебування позивача в місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області в березні - квітні 2024 року, за висновком суду, не є безумовною підставою для отримання підвищеної додаткової винагороди, а сам по собі факт віднесення певних населених пунктів до районів активних бойових дій, не свідчить про наявність у особи права на отримання додаткової винагороди у її збільшеному розмірі.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк судом під час розгляду спору так і не було виконано основних завдань адміністративного судочинства, зокрема, ефективний захист прав позивача від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, адже до справи було додано рапорти, в яких вказано підстави для виплати додаткої винагроди 100000 грн та видачу відповідних довікок, проте, попри те, що форма рапорта відповідала встановленим вимогам, довідки було видано у форматі на виплату 30000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України № 2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України № 2232-XII здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з нормами ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України виніс постанову від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), редакція якої протягом спірного періоду неодноразово змінювалася, пунктом 1-1 якої, установлено, що військовослужбовцям, зокрема, Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168, порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченою цією постановою, визначаються міністерствами та державними органами за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам затверджено Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок № 260).

Зазначений Порядок доповнено новим розділом (Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану) згідно з Наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 який застосовується з 01 лютого 2023 року.

Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260, визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;

на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;

з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;

Відповідно до п. 3 розділу XXXIV Порядку № 260, райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу при Військові частині НОМЕР_1 в період з 28.06.2022 по 06.05.2024 на посаді командира Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з Витягом із ЖБД В/Ч НОМЕР_1 по журналу обліку робочих зошитів №3т/ПУ від 08.02.2024 за 09.02.2024 о 23:45 особовий склад В/Ч НОМЕР_1 , зокрема і підполковник ОСОБА_1 , прибув у підпорядкування В/Ч НОМЕР_3 і залучений до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів) та протягом березня - квітня 2024 року перебував в місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області.

Водночас, як доцільно зауважив суд першої інстанції, саме по собі перебування позивача в місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області в березні - квітні 2024 року, не є безумовною підставою для отримання підвищеної додаткової винагороди, при цьому, також факт віднесення певних населених пунктів до районів активних бойових дій, не свідчить про наявність у особи права на отримання додаткової винагороди у її збільшеному розмірі.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що перебування позивача в місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області в березні - квітні 2024 року, не є безумовною підставою для отримання підвищеної додаткової винагороди, а для набуття права на виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень позивач повинен був ще й виконувати бойові завдання під час ведення бойових дій, перелік яких наведений у п. 2 розділу XXXIV Порядку №260, що має бути підтверджено бойовими наказами (бойове розпорядження), журналом бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналом ведення оперативної обстановки або бойового донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Слід констатувати, що доказів, які б підтверджували безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів та виконання ним, відповідно до п. 2 розділу XXXIV Порядку №260 бойових (спеціальних) завдань позивачем не надано.

Долучені до позовної заяви бойові розпорядження, які віддавав сам позивач, як командир Військової частини НОМЕР_1 іншим підпорядкованим йому військовослужбовцям та довідки №692/4929 від 07.05.2024 та №692/4930 від 07.05.2024 Військової частини НОМЕР_3 таких даних також не містять.

Колегією суддів враховується й доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що в документообігу військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 відсутні відомості щодо виконання бойових (спеціальних) завдань апелянтом, на адресу командира військової частини НОМЕР_2 такі рапорти також не надходили, а отже, і відсутні підстави для виплати додаткової грошової винагороди позивачу, при цьому, що ніким іншим, окрім командування відповідної військової частини, питання безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, підтверджено бути не може.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не здійсненні йому виплати додаткової винагороди, встановленої Кабінетом Міністрів України № 168 у збільшеному до 100000,00 грн розмірі, однак, стверджуючи про протиправну бездіяльність у вказаних правовідносинах, позивач у позовній заяві зазначив про те, що у спірний період приймав безпосередню участь у бойових діях, проте за вказаний період, отримав грошове забезпечення у меншому розмірі. Водночас, позивач жодним чином не розкрив окрім зазначення лише спірного періоду, жодних доводів та обґрунтувань, які давали б суду можливість перевірити твердження про неналежний рівень виплати грошового забезпечення, зокрема, у яких саме заходах він брав участь у спірний період, чим це може підтверджуватись, у яких місцях та періодах тощо.

Так, нормативними документами чітко визначено виключний перелік документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах.

Однак, позивач не надав до суду в підтвердження позовних вимог належних та допустимих доказів неправомірних дій відповідача при нарахуванні йому додаткової винагороди, обмежившись лише загальними формулюваннями. Крім того, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів помилковості вказаних розрахунків про виплату відповідачем йому додаткової винагороди в спірний період на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168.

Тому, за даних обставин, доводи апелянта про порушення відповідачем приписів постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 під час нарахування грошового забезпечення, оцінюються судом критично, оскільки не ґрунтуються на фактичних обставинах та не доведені відповідними доказами.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На переконання колегії суддів, позивачем не доведено протиправної бездіяльності відповідача/ів щодо спірних правовідносин з позивачем, адже відсутні належні, достовірні та допустимі докази перебування позивача у районах ведення воєнних (бойових) дій та участі у вказаних вище заходах більшу кількість днів, у спірному періоді, аніж фактично оплачені, що передбачає нарахування додаткової спірної виплати у підвищеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко