Справа № 400/5922/25
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 р. справа № 400/5922/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачівІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ,

провизнання протиправними та скасування рішення, наказу від 21.04.2025 року; зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1 або ІНФОРМАЦІЯ_2 ), військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 2 або ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;

- визнати протиправним та скасувати наказ військовій частини НОМЕР_1 від 21 квітня 2025 р. щодо зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він, як особа, яку було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, та не було звільнено від відбування покарання з випробуванням, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Крім того, з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що на військову службу за призовом під час мобілізації мають права призвати осіб, які мають статус військовозобов`язаний (частина 1 статті 39 Закону № 2232-XII). Між тим, як слідує з даних Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», позивач має статус «не військовозобов`язаний». Особа, яка є не військовозобов`язаним, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Таким чином, призов позивача на військову службу не відповідає вимогам законодавства України, відтак, він не повинен проходити військову службу під час мобілізації.

Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача 1 до суду відзив на позовну заяву не надходив, ухвала про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» 17.06.25 р. о 21:24 год.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Від відповідача 2 надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що з довідки військово-лікарської комісії, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.03.25 р. № 2025-0304-1500 позивач був визнаний придатним до військової служби, а також призваний на військову службу за мобілізацією 1 відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 і зарахований до особового складу військової частини згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.04.25 р. № 121 (по стройовій частині) на посаду водія-стрільця відділення охорони 2 взводу охорони 1 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 на підставі поіменного списку затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1661 від 20.04.25 р. В постанові від 5 лютого 2025 р. у справі № 160/2592/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголосив, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

З довідки про звільнення позивача вбачається, що його було звільнено після закінчення строку відбування призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України.

Згідно даних Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», позивач має статус «не військовозобов`язаний».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.04.25 р. № 121 солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. Підстава: поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1661 від 20.04.25 р., обліково-послужна картка солдата ОСОБА_1 .

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу законності дій відповідача, які полягають у взятті (поновленні) позивача на військовому обліку, після його виключення з цього обліку, на підставі змін у Законі України "Про військовий обов`язок і військову службу", які стосуються виключення тієї норми, на підставі якої позивача раніше було виключено з військового обліку.

Як наведено вище, підставою для видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.04.25 р. № 121 є поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_4 №1661 від 20.04.25 р., обліково-послужна картка солдата ОСОБА_1 .

Позивач наполягає, що оскільки він був раніше засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 115 КК України і не звільнявся від відбування покарання з випробуванням, тому він не є військовозобов`язаним і не міг бути призваний на військову службу.

Правовою підставою для виключення позивача з військового обліку є є ст. 37 ч. 6 п. 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка передбачала, що виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

В наступному, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX, ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" була викладена в новій редакції, а саме:

виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

Ця редакція набрала чинності з 18 травня 2024 р.

По суті доводи позивача зводяться до того, що відповідно до ст. 58 Конституції України, зміни від 18 травня 2024 р. до ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка вже не передбачає такої підстави для виключення особи з військового обліку, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, за чинності якої його було визнано не військовозобов`язаним, не мають зворотної дії в часі і не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Суд знаходить ці аргументи помилковими з огляду на наступне.

Стаття 58 ч. 1 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Під час чинності попередньої редакції ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка в якості однієї з підстав виключення з військового обліку передбачала таку підставу, як засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, позивач був виключений з військового обліку.

Правовими наслідками виключення з військового обліку є те, що така особа втрачає статус військовозобов`язаного і у неї припиняються всі обов`язки, пов`язані з перебуванням на військовому обліку - проходження військово-лікарської комісії, оновлення облікових даних, тощо.

Разом з тим, незаперечним правом законодавця, є прийняття нових законів чи внесення змін до діючих, в тому числі шляхом викладення їх в новій редакції, з метою врегулювання суспільних правовідносин, виходячи з нагальних потреб.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 р. та його систематичним продовженням, виникла об`єктивна потреба по іншому врегулювати правовідносини пов`язані з проходженням військової служби, в тому числі, як невід`ємну складову частину цих правовідносин, підстави для виключення осіб з військового обліку, що і стало підґрунтям для викладення ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в новій редакції з 18 травня 2024 р.

З прийняттям нової редакції цієї статті, виникли нові правовідносини, пов`язані з новими підставами виключення з військового обліку.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" не містить обмежень чи заборон з приводу можливості взяття особи на військовий облік, після її виключення.

Так, ст. 37 ч. 1 п. 2 абз. 7 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 18 травня 2024 р. передбачає, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Позивач цьому критерію взяття на облік як військовозобов`язаного, відповідає.

Таким чином, позивач був виключений з військового обліку на підставі чинної на той час редакції ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Нова редакція цієї статті від 18 травня 2024 р. не змінила правовідносин, які мали місце до того, а встановила нові правовідносини у виді нових підстав виключення з військового обліку, які почали діяти з 18 травня 2024 р. Наслідком нового унормування стало те, що якщо особа, яка була виключена на законних підставах з військового обліку, після того як такі підстави відпали і за умови, що вона відповідає законодавчо встановленим критеріям взяття на військовий облік, підлягає взяттю на такій облік. При цьому, нове взяття на військовий облік, слід розглядати не як продовження попередніх правовідносин під час дії яких особа була виключена з військового обліку, так як ці правовідносини завершились, а їх слід розцінювати як нові правовідносини, які виникли на підставі нової норми права.

Крім того, суд зазначає, що в постанові від 5 лютого 2025 р. у справі № 160/2592/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголосив, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приписами ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

За встановлених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз