Справа № 340/5925/25
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 січня 2026 року

м. Київ

справа № 340/5925/25

адміністративне провадження № К/990/186/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С.Г.,

суддів: Коваленко Н.В., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі №340/5925/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення пенсійних виплат,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач) щодо невиплати позивачу заборгованості у розмірі 351 483, 53 грн., яка виникла за результатами виконання рішення суду від 25.07.2022 у справі №340/3187/22;

- зобов`язати відповідача виплатити/стягнути на його користь як позивача у справі № 340/3187/22 заборгованість у розмірі 351 483, 53 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2025, яка залишена без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що відповідачем не виконується рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду 22.07.2022 у справі № 340/3187/22.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Як встановлено за матеріалами справи, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 у справі 340/3187/22 визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.07.2021 №9/3-217; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області провести з 01.04.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 13.07.2021 р. №9/3-217 "Про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії" за аналогічною посадою, та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії.

На виконання вказаного рішення суду відповідач провів перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Доплата за період з 01.04.2019 по 31.01.2023 складає 351 483,53 грн.

Листом від 13.08.2025 №6599-7103/М-04/8-1100/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомило позивача, що погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду буде проводитись виключно на умовах Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1, в межах відповідних планових асигнувань Державного бюджету України.

Відтак, при розгляді позову суд має фактично дослідити і перевірити порядок виконання вказаного вище рішення суду.

При цьому, вимоги про "стягнення" заборгованості з виплати пенсії та "зобов`язання нарахувати та виплатити" пенсію є двома різними способами захисту порушеного права (що, окрім іншого, передбачає відмінний механізм їх виконання/реалізації), тобто є альтернативними варіантами вирішення спору.

Отже, вирішення судом спору між сторонами шляхом застосування такого способу захисту порушених прав як "зобов`язання нарахувати та виплатити" пенсію виключає в подальшому можливість особи звернутися до суду із позовом про "стягнення" заборгованості з виплати пенсії, адже фактично спір між сторонами вже вирішено.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

За частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону №1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а та від 16.02.2019 у справі №816/2016/17.

Згідно частини другої статті 381-1 КАС України суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382 - 382-3 і 383 цього Кодексу.

Частиною першою статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачами на виконання судового рішення позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не подавати новий адміністративний позов.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №640/15623/19 та від 28.02.2023 у справі №260/1898/22.

З огляду на наведене, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

У постанові від 22.03.2018 у справі №П/9901/135/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття "спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Зважаючи на викладене Верховний Суд констатує, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, розглядаючи питання про відмову у відкритті провадження у цій справі за позовною заявою ОСОБА_1 , надав правильну оцінку матеріалам позовної заяви з погляду дотримання заявником вимог КАС України, а аргументи касаційної скарги стосовно цього питання не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги той факт, що зміст ухвали суду першої інстанції, залишеної без змін оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції, свідчить про правильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їхнього застосування чи тлумачення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання необґрунтованою касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2024 у справі №340/5711/24 та, відповідно, для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись положеннями статей 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі №340/5925/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення пенсійних виплат.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач С.Г. Стеценко

Судді Н.В. Коваленко

В.М. Шарапа