Справа № 803/746/15-а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 803/746/15-а пров. № А/857/44808/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Слободян І.М.

за участю:

позивач ОСОБА_1

представник

Державної податкової служби України Кушнір Н.А.

представники

Головного управління ДПС

у Волинській області Мельничук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року про відмову у зміні способу або порядку виконання рішення суду у справі № 803/746/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Волинській області, Міністерство юстиції України, Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, особа, яка подала заяву про відмову у зміні способу або порядку виконання рішення суду - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністрества юстиції України Сніжинський Тарас Євгенович про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і зобов`язання вчинити дії (головуючий-суддя Димарчук Т.М., судді Валюх В.М., Ксензюк А.Я., м.Луцьк, проголошено о 10:51:53, повне судове рішення складено 13.10.2025),-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів), у якому просила:

- визнати незаконним звільнення її з посади заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області (далі - ГУ Міндоходів у Волинській області); скасувати наказ Міндоходів від 16.03.2015 №189-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на посаді заступника начальника ГУ Міндоходів у Волинській області; стягнути на її користь з Міндоходів заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-a позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 16.03.2015 №189-о «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області»;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17.03.2015;

- стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 419990,70 грн (чотириста дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень 70 копійок);

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5 809,12 грн (п`ять тисяч вісімсот дев`ять гривень 12 копійок) звернено до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-а змінено:

- викладено абзац четвертий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Волинській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі - 1128963,49 грн.

- в решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.05.2023 скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 у справі №803/746/15-а в частині стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу і направлено справу №803/746/15-а у цій частині на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 в справі №803/746/15-а залишено без змін.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління Державної податкової служби у Волинській області, Міністерства юстиції України, Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і зобов`язання вчинити дії в частині стягнення з Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 1128 963,49 грн (один мільйон сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні сорок дев`ять копійок) задоволено. Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 1128963,49 (один мільйон сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят три гривні сорок дев`ять копійок) грн.

18.09.2025 до суду першої інстанції надійшла заява старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. у якій він просить змінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа № 803/746/15-а від 26.08.2021, виданого Волинським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17.03.2015, шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Волинській області, яке є діючим відокремленим (без статусу юридичної особи) територіальним підрозділом боржника або рівнозначній посаді.

Заява обґрунтована тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №75119591 з примусового виконання виконавчого листа №803/746/15-а від 26.08.2021, виданого Волинським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17.07.2015.

Державна податкова служба листом від 14.06.2024 №7736/5/99-00-05-01-03-05 повідомила, що 11.06.2024, наказом в.о. голови Державної податкової служби України №640-о позивача, ОСОБА_1 , поновлено з 17.03.2015 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області. 08.08.2024 старшим державним виконавцеммя Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є.винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2025 №40/9302/24 визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. від 08.08.2024, про закінчення виконавчого провадження ВП №75119591. Апеляційним суд зазначив, що позивача поновлено на посаді в державному органі (ГУ Міністерства доходів і зборів у Волинській області), який на момент прийняття наказу про поновлення вже не існував, а відтак такий працівник не був допущений до виконання його посадових обов`язків, а тому поновлення на роботі позивача мало формальний характер.

З урахуванням того, що Головне управління Міндоходів у Волинській області припинило діяльність з 05.10.2015, відповідно до запису ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, просить заяву задовольнити та змінити порядок і спосіб виконання рішення суду шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Волинській області або на іншій рівнозначній посаді.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у задоволенні заяви старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №803/746/15-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Волинській області, Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Волинській області, Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у цій справі способом відновлення порушеного права позивача судом обрано зобов`язання відповідача - ДПС України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17.03.2015 та відмовлено у задоволенні решти позовних вимог (зокрема щодо поновлення на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Волинській області чи іншій рівнозначній посаді), то необхідно дійти висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, про який просить заявник, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 (яке у вказаному питанні, що стосується поновлення було залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 та постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.05.2023).

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанцїі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким заяву про зміну способу виконання рішення задовольнити.

Помилковість висновків суду першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовує тривалим невиконанням судового рішення у цій справі. Зазначає, що наявна ситуація, яка в межах резолютивної частини рішення про поновлення позивача на посаді унеможливлює його виконання у спосіб, раніше встановлений судом. Наказом №640-о, яким ДПС в точності виконала резолютивну частину рішення суду, позивача поновлено на роботі формально, без відновлення трудових прав, так як неможливий був фактичний допуск до роботи та виконання поновленим працівником своїх посадових обов`язків. Рішення суду і надалі залишається невиконаним, а порушене право позивача не відновленим, що не відповідаає основному завданню адміністративного судочинства.

Поряд з цим, ОСОБА_1 наголошує на тому, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про поновлення за одночасного виконання таких умов: зайняття особою посади державної служби, згідно чинних структури та штатного розпису; одержання заробітної плати за рахунок коштів державного бюджету; фактичного здійснення встановлених для посади посадових обов`язків. З прийняттям відповідачем наказу №640-о від 11.06.2024 жодна з цим умовне виконувалась, що, на думку позивача, свідчить про наявність умислу в діях відповідача не виконувати рішення суду у цій справі, та про повне та свідоме ігнорування вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримує з мотивів, вказаних у ній.

Представники Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Волинській області проти вимог апеляційної скарги заперечують та просять відмовити у задоволенні таких. Вважають, що ухвалу суду першої інстанції є законною та обгрунтовую, помилкових висновків суд першої інстанції не допустив.

Решта учасників справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлені у встановленому законом порядку. Разом з тим, відсутність цих учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись із доводами апеляційної скарги та матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За приписами статті 124, частини 3 статті 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії статті 6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.

Судові рішення, що набрали законної сили, а також ті, що підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства Україниза заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду (ч.2 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 3статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеної норми вбачається, що суд може змінити спосіб або порядок виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленому раніше порядку і способом. При цьому, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.02.2025 у справі №640/7827/22 вказав, що процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення виникає за наявності виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом із тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права. Висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

За змістом заяви про зміну способу виконання рішення ОСОБА_1 , як на підставу вчинення такої процесуальної дії, покликалась на тривале невиконання рішення суду у цій справі. Поновлення позивача з 17.03.2015 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області на посаді на підставі наказу в.о. голови Державної податкової служби України №640-о позивача, ОСОБА_1 вважала формальним виконанням рішення, оскільки реального допуску до виконання посадових обов`язків не відбулось.

Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Так у постанові від 24.12.2014 у справі № 21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 07.03.2018 у справі №456/953/15-а, від 16.07.2020 у справі №130/2176/17, від 11.11.2020 у справі №817/628/15 та від 17.02.2021у справі №295/16238/14-а, від 18.02.2025 у справі №640/7827/22.

Апеляційний суд зазначає, що спір у цій справ виник щодо відносин публічної служби і стосується поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області із одночасним стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №803/746/15-a вказано, що «відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для її поновлення на попередній роботі, а саме на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17.03.2015. Поновлення на посаді, яку позивач обіймала до звільнення є достатнім та ефективним засобом захисту порушеного права позивача. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 817/3431/14, та від 14.07.2020 у справі №809/1466/15, яка враховується судом при розгляді і вирішенні даної адміністративної справи в силу положень ч.5 ст. 242 КАС України.

У цій справі встановлено, що способом відновлення порушеного права позивача судом обрано спосіб - зобов`язання відповідача, ДПС України, поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Волинській області з 17.03.2015 та відмовлено у задоволенні решти позовних вимог (зокрема щодо поновлення на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Волинській області чи іншій рівнозначній посаді), то необхідно дійти висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, про який просить заявник, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 (яке у вказаному питанні, що стосується поновлення було залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 та постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.05.2023).

Більше того, на переконання апеляційного суду заява старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністрества юстиції України Сніжинський Тарас Євгенович за своїм змістом по суті є заявою про заміну відповідача, а не про зміну способу виконання судового рішення, оскільки у вимозі ставиться питання можливість заміни одного учасника справи на іншу особу.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Згідно з частиною першоюстатті 316 КАС Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року про відмову у зміні способу або порядку виконання рішення суду у справі № 803/746/15-а без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 15.01.26