Справа № 200/7687/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

15 січня 2026 року

м. Київ

справа №200/7687/24

адміністративне провадження № К/990/55924/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року

у справі №200/7687/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області, скаржник), в якому просив:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо:

визначення розміру пенсії ОСОБА_1 без врахування положень абзацу третього частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02 вересня 2008 року №345-VI (далі - Закон №345),

неврахування до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 періоду роботи з 12 січня 1993 року по 14 вересня 1994 року на підприємстві Гірницьке шахтобудівельне управління Тресту «Селидіввуглебуд»,

неврахування до страхового стажу та пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 періоду роботи з 01 квітня 2021 року по 21 серпня 2024 року на підприємстві - відокремлений підрозділ «Шахта "Україна"» державного підприємства «Селидіввугілля»,

неврахування до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01 вересня 1989 року по 18 червня 1993 року;

зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з 19 вересня 2024 року відповідно до вимог абзацу третього частини першої статті 28 Закону №1058 та положень статті 8 Закону №345 та з зарахуванням:

до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 періоду роботи з 12 січня 1993 року по 14 вересня 1994 року на підприємстві - Гірницьке шахтобудівельне управління Тресту «Селидіввуглебуд»,

до страхового стажу та пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 періоду роботи з 01 квітня 2021 року по 21 серпня 2024 року на підприємстві - відокремлений підрозділ «Шахта "Україна"» державного підприємства «Селидіввугілля»,

до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01 вересня 1989 року по 18 червня 1993 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягала у незарахуванні позивачу періоду:

з 01 вересня 1989 року по 18 вересня 1993 року - до пільгового стажу (навчання за фахом);

з 19 вересня 1993 року по 14 вересня 1993 року - до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах за Списком №1;

з 01 квітня 2021 року по 30 червня 2024 року - до страхового та до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах за Списком №1.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які полягали у встановленні розміру призначеної ОСОБА_1 з 19 вересня 2024 року пенсії за віком без застосування норм абзацу третього частини першої статті 28 Закону №1058-IV та статті 8 Закону №345.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди:

з 01 вересня 1989 року по 18 вересня 1993 року - до пільгового стажу (навчання за фахом);

з 19 вересня 1993 року по 14 вересня 1993 року - до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах за Списком №1;

з 01 квітня 2021 року по 30 червня 2024 року - до страхового та до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах за Списком №1.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, встановивши її розмір із застосуванням норм абзацу третього частини першої статті 28 Закону №1058 та статті 8 Закону №345 з 19 вересня 2024 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою суду від 28 липня 2025 року виправлено описки в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року в адміністративній справі №200/7687/24, а саме:

в абзаці розділу «Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення» його мотивувальної частини:

«Період з 01 вересня 1989 року по 18 червня 1993 року (навчання за фахом)»;

в абзаці розділу «Висновки суду по суті позовних вимог» його мотивувальної частини:

«Періоди з 01 вересня 1989 року по 18 червня 1993 року та з 12 січня 1993 року по 14 вересня 1994 року»;

у резолютивній частині рішення пункт 2 та пункт 4 викладено в такій редакції:

з 01 вересня 1989 року по 18 червня 1993 року - до пільгового стажу (навчання за фахом);

з 19 червня 1993 року по 14 вересня 1994 року - до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах за Списком №1;

з 01 квітня 2021 року по 30 червня 2024 року - до страхового та до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах за Списком №1.

Не погодившись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, Управління 31 грудня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Суд також зазначає, що скаржником не наведено жодних підстав, передбачених імперативними приписами частини четвертої та п`ятої статті 328 КАС України для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги та здійснення касаційного перегляду рішення суду першої та апеляційної інстанцій.

Вказане виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі №200/7687/24.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржуване судове рішення прийнято у справі незначної складності, а виключних підстав для його касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою та частиною п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 26 липня 2023 року у справі №440/786/23, від 31 липня 2023 року у справі №560/11189/22, від 10 серпня 2023 року у справі №300/424/23 та від 30 грудня 2025 року у справі №460/14078/24.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі №200/7687/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Кравчук

В.М. Шарапа