Справа № 420/28340/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Блумі» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000246/2 від 03.07.2025 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000524.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час переміщення товару через митний кордон України декларантом до Одеської митниці подана митна декларація з визначеною декларантом вартістю товару. Однак за результатами митного оформлення митним органом прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості. Позивач з даним рішенням не погоджується та вважає його протиправним та таким, що порушує його права та інтереси. Документи, подані декларантом для митного оформлення товару за ціною контракту, відповідають вимогам ст. 53 Митного Кодексу України, є належними та допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх данні піддаються обчисленню, що свідчить про неправомірність висновків митного органу про наявність будь-яких розбіжностей, а визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за другорядним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства. Підстави для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару були відсутні. Подані позивачем (декларантом) документи містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованих товарів, відомості щодо ціни та не містять розбіжностей. Відповідачем неправомірно застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товарів. У зв`язку із прийняттям оскаржуваного рішення про коригування та картки відмови на позивача було покладено додаткові фінансові зобов`язання у вигляді митних і інших пов`язаних платежів, що призвело до порушення майнових прав позивача

Ухвалою судді від 25.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09.09.2025 до суду від Одеської митниці надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) 25UA68U9 від 03.07.2025 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000246/2 від 03.07.2025. Зокрема, згідно п.3.1.,3.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.09.2022 № 090922, зазначено що умови поставки товарів вказуються в проформі інвойсі, надана проформа інвойс №775566 від 30.04.2025 не є дійсною, оскільки в проформі зазначено термін дії 15 днів, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товару; Згідно п.4.1. зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.09.2022 № 090922,оплата здійснюється шляхом переводу на банківський рахунок продавця, в рахунку фактурі № OKF648 від 27.06.2025 зазначено що оплата здійснюється готівкою; У вказаній платіжній інструкції № 1962 від 27.05.2025 зазначається проформа-інвойс №775566 від 30.04.2025,термін дії якої закінчився,а також зазначається сума 23 051 Євро, в рахунку фактурі № OKF648 від 27.06.2025 та МД № 25UA68U9 від 03.07.2025 сума 24 141 Євро, у зв`язку з цим платіжна інструкція № 1962 від 27.05.2025 не може бути підтверджуючим документом оплати; В рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг №325 від 01.07.2025 зазначається посилання на договір про перевезення № 15/10/2019 від 15.10.2019,проте до митного оформлення даний договір не надавався. 03.07.2025 декларантом ПП "СВК КОМПАНІ"надано price list, договір перевезення вантажів, лист СВК «Компані» №03/07/25-1 від 03.07.2025, в якому вказано, що додаткові документи надати не мають можливості та прохання здійснити митне оформлення на підставі наданих документів. У наданому до митного оформлення прайс-листі від 27.06.2025 № б/н вказано повна передоплата, але у наданому платіжному документі № 1962 від 27.05.2025 зазначається проформа-інвойс №775566 від 30.04.2025, термін дії якої закінчився, а також зазначається сума 23 051 Євро, в рахунку фактурі № OKF648 від 27.06.2025 та МД № 25UA68U9 від 03.07.2025 сума 24 141 Євро, у зв`язку з цим платіжна інструкція № 1962 від 27.05.2025 не може бути підтверджуючим документом оплати та не може використовуватись для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваних товарів. Таким чином вказані вище розбіжності усунені не були. Декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ. У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 2 ст. 55 МКУ Одеською митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000246/2 від 03.07.2025.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконання умов контракту №090922 від 09.09.2022 року, укладеного ТОВ «БЛУМІ» із Компанією "ORGANIK KIMYA SAN. VE TIC. A.S.", Продавець взяв на себе зобов`язання поставити у власність Покупця ТОВ «БЛУМІ» товар готові клеїльні препарати (адгезиви), на водній основі, у вигляді в`язкої рідини, призначені для власного виробництва (для склеювання паперу та картону у процесі виробництва виробів санітарно-гігієнічного призначення (туалетного паперу та кухонних рушників), постачаються не в аерозольній упаковці пластикових контейнерах по 1050 кг), виробництва Туреччини.

Між ТОВ "БЛУМІ" та ПП "СВК Компані" укладено Договір - доручення №05, на брокерське обслуговування від 03.01.2024 року.

Декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подана митна декларація (МД) № 25UA68U9 від 03.07.2025, відповідно до якої за умовами поставки FCA на митну територію України надійшов товар ТОВ «БЛУМІ», а саме: - товар № 1 Готові клеїльні препарати (адгезиви), на водній основі, у вигляді в`язкої рідини, призначені для власного виробництва (для склеювання паперу та картону у процесі виробництва виробів санітарно-гігієнічного призначення (туалетного паперу та кухонних рушників)), постачаються не в аерозольній упаковці: - Промисловий водно-дисперсійний клей "ORGALOK AK 02", представляє собою суміш на основі водної дисперсії синтетичних полімерів (з вмістом води, полівінілацетатного полімеру, полівінілового спирту, пластифікатору, 1,2-бензізотіазол-3(2H)-он - до 0,036 %, 2-метил-2Н-ізотіазол-3-он - до 0,06%, реакційна маса 5-хлор-2-метил-4- ізотіазолін-3-ону та 2-метил-2Н-ізотіазол-3-ону - до 0,0015%) - 8400 кг. ( 8 пластикових контейнера по 1050кг.);- Промисловий водно-дисперсійний клей "ORGALOK HK 096", представляє собою суміш на основі водної дисперсії синтетичних полімерів (з вмістом води, 1,2-Бензізотіазолін-3(2Н)-он- до 0,05%, суміш 5-хлор-2-метил-3(2Н)-ізотіазолону з 2-метил-3(2Н)-ізотіазолоном - до 0,0015%, поліалкіленгліколю, целюлозного загусника) - 1050 кг. (1 пластиковий контейнер );- Промисловий водно-дисперсійний клей "ORGALOK HK 47", представляє собою суміш на основі водної дисперсії синтетичних полімерів (з вмістом води, Реакційна маса 5-хлор-2-метил-4-ізотіазолін-3- ону та 2-метил-2Н-ізотіазол-3-ону (до 0.0015%), поліалкіленгліколю, целюлозного загусника) - 3150 кг. (3 пластикових контейнера по 1050кг.) ;- Промисловий воднодисперсійний клей "ORGALOK HK 75", представляє собою суміш на основі водної дисперсії синтетичних полімерів (з вмістом води, полівінілового спирту, поліалкіленгліколю, 1,2-Бензізотіазолін-3(2Н)-он - до 0,05%, суміш 5-хлор-2- метил-3(2Н)-ізотіазолону. з 2-метил-3(2Н) - ізотіазолоном - до 0,0015%) - 7350 кг. ( 7 пластикових контейнера по 1050кг.);Торговельна марка - ORGALOKГотові клеїльні препарати (адгезиви), призначені для власного виробництва, постачаються не в аерозольній упаковці: Промисловий термопластичний клей "QUICKMELT 2202", у вигляді білих гранул, розроблений для використання у пакувальних процесах (склеює всі типи картонних коробів та для приклеювання картону до складних для склеювання поверхонь), містить у своєму складі співполімер етиленвінілацетату, віск та вуглеводневу смолу - 600 кг. (30 мішків по 20кг.)Торговельна марка - QUICKMELTБез вмісту наркотичних, психотропних речовин та прекурсорів, не містить озоноруйнівних речовин; Виробник - ORGANIK KIMYA SAN. VE TIC. A.S. Країна виробництва TR.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) 25UA68U9 від 03.07.2025позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД (прямий зовнішньоекономічний Контракт купівлі-продажу з виробником товару № 090922 від 09.09.2022; додаткова Угода № 1 від 28.12.2023; проформа-інвойс № 775566 від 30.04.2025; комерційний інвойс № OKF648 від 27.06.2025; CMR № 1648 від 27.06.2025; сертифікат про походження товару NO D 1240671 від 27.06.2025; платіжна інструкція № 1962 від 27.05.2025; рахунок-фактура на міжнародне перевезення № 325 від 01.07.2025; довідка про транспортні витрати № 325 від 01.07.2025; копія митної декларації країни відправлення від 27.06.2025 р. за N 25341300EX00518497 з QR-кодом для зчитування інформації та підтвердженням вартості по інвойсу.

Під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) 25UA68U9 від 03.07.2025 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000246/2 від 03.07.2025, а саме:

- згідно п. 3.1, п. 3.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.09.2022 № 090922, зазначено що умови поставки товарів вказуються в проформі інвойсі, надана проформа інвойс №775566 від 30.04.2025 не є дійсною, оскільки в проформі зазначено термін дії 15 днів, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товару;

- згідно п.4.1. зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.09.2022 № 090922, оплата здійснюється шляхом переводу на банківський рахунок продавця, в рахунку фактурі № OKF648 від 27.06.2025 зазначено, що оплата здійснюється готівкою; у вказаній платіжній інструкції № 1962 від 27.05.2025 зазначається проформа-інвойс №775566 від 30.04.2025, термін дії якої закінчився, а також зазначається сума 23 051 Євро, в рахунку фактурі № OKF648 від 27.06.2025 та МД № 25UA68U9 від 03.07.2025 сума 24 141 Євро, у зв`язку з цим платіжна інструкція № 1962 від 27.05.2025 не може бути підтверджуючим документом оплати;

- в рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг №325 від 01.07.2025 зазначається посилання на договір про перевезення № 15/10/2019 від 15.10.2019, проте до митного оформлення даний договір не надавався.

На підставі ч.3 статті 53 МКУ, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. 4)копію декларації країни відправлення з перекладом на українську мову

03.07.2025 декларантом ПП «СВК КОМПАНІ» надано price list, договір перевезення вантажів, лист ПП «СВК Компані» №03/07/25-1 від 03.07.2025, в якому вказано, що додаткові документи надати не мають можливості та прохання здійснити митне оформлення на підставі наданих документів.

Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) 25UA68U9 від 03.07.2025 містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Зокрема, відповідач вказує, що у наданому до митного оформлення прайс-листі від 27.06.2025 № б/н вказано повна передоплата, але у наданому платіжному документі № 1962 від 27.05.2025 зазначається проформа-інвойс №775566 від 30.04.2025, термін дії якої закінчився,а також зазначається сума 23 051 Євро, в рахунку фактурі № OKF648 від 27.06.2025 та МД № 25UA68U9 від 03.07.2025 сума 24 141 Євро, у зв`язку з цим платіжна інструкція № 1962 від 27.05.2025 не може бути підтверджуючим документом оплати та не може використовуватись для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваних товарів.

За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом у відношенні товарів застосовано резервний метод (метод 2 ґ).

За допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), АСМО «Інспектор» встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить: товар 1 становить 1,67 дол. США/кг (МД від 12.06.2025 № UA807200/2025/008565) ніж заявлено декларантом 1.4704 дол. США/кг. За основу для коригування митної вартості товару використано митне оформлення товарів,ввезених на митну територію України у наближений до митного оформлення час.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 2 ст. 55 МКУ Одеською митницею прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000246/2 від 03.07.2025.

Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) № 25UA71U7 від 03.07.2025 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МКУ.

Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 47 690,89 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Зважаючи на безпідставну відмову митного органу в розмитнені товару за митною вартістю, визначеною декларантом, та на підставі повного пакету документів для митного оформлення товару, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 5 ст. 54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідачем згідно ч. 5 ст. 54 МК України витребувані митна декларація країни експорту, документи, що містять відомості про вартість страхування, документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Також було повідомлено, що відповідно до п. 6 ст. 53 МКУ декларант за власним бажанням може подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом у постановах, зокрема, від 13.09.2019 у справі №815/6780/15, від 06.09.2019 у справі №803/1212/14, від 20.10.2020 у справі №809/1056/16 та ін.

Розглядаючи даний спір, суд встановив, що позивачем як при декларуванні товарів, так і на вимогу митниці, надано всі наявні у нього документи за переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 МК України.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем при митному оформленні товару надано пакет документів, які містили числові показники ціни товару. Суд не погоджується з висновками митного органу про те, що надані позивачем документи мають розбіжності, зважаючи на наступне.

Щодо зауважень митного органу про те, що проформа-інвойс № 775566 від 30.04.2025 не є дійсною, оскільки в проформі зазначено термін дії 15 днів, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Проформа-інвойс за своєю правовою природою є попереднім рахунком, який використовується у зовнішньоекономічній діяльності з метою погодження істотних умов майбутньої поставки товару, зокрема найменування, кількості, ціни товару, умов поставки, строків та порядку оплати. Такий документ не є розрахунковим чи платіжним у вузькому розумінні, а слугує інструментом узгодження волевиявлення сторін щодо умов конкретної господарської операції.

Сам по собі зазначений у проформа-інвойсі строк його дії має організаційно-технічний характер і спрямований на визначення періоду, протягом якого пропозиція продавця є актуальною. Закінчення формального строку дії проформи не може автоматично свідчити про втрату нею чинності або неможливість її використання для підтвердження митної вартості товару, якщо подальша поведінка сторін свідчить про фактичне погодження та виконання умов, викладених у такій проформі.

Як встановлено судом з матеріалів справи, після виставлення проформа-інвойсу № 775566 від 30.04.2025 покупцем було здійснено оплату товару, що свідчить про прийняття ним умов, зазначених у проформі, зокрема щодо асортименту та ціни товару. У свою чергу, продавець здійснив відвантаження товару на адресу покупця, що підтверджується комерційним інвойсом, товаросупровідними документами та фактичним переміщенням товару через митний кордон України. Такі дії продавця свідчать про прийняття оплати та визнання ним погоджених у проформа-інвойсі умов поставки.

Отже, сукупність фактичних дій сторін, зокрема оплата товару покупцем та його відвантаження продавцем підтверджують досягнення згоди сторін щодо умов поставки саме на підставі проформа-інвойсу № 775566 від 30.04.2025 та його реалізацію у господарській операції. За таких обставин проформа-інвойс вважається дійсною та такою, що була виконана сторонами, незалежно від формального закінчення строку її дії, зазначеного у самому документі.

Відтак посилання відповідача на недійсність проформа-інвойсу виключно з підстав спливу визначеного у ньому 15-денного строку дії є формальним, не ґрунтується на аналізі фактичних правовідносин сторін та не спростовує достовірність задекларованої митної вартості товару. Така обставина не може розцінюватися як розбіжність у поданих документах або як підстава для сумніву у правильності визначення митної вартості та, відповідно, для відмови у застосуванні першого методу її визначення.

Щодо зауважень митного органу про те, що у платіжній інструкції № 1962 від 27.05.2025 вказана проформа-інвойс №775566 від 30.04.2025, термін дії якої закінчився, а також зазначається сума 23 051 ЄВРО, в рахунку фактурі № OKF648 від 27.06.2025 та МД № 25UA68U9 від 03.07.2025 сума 24 141 ЄВРО, у зв`язку із чим платіжна інструкція № 1962 від 27.05.2025 не може бути підтверджуючим документом оплати, суд зазначає наступне.

Посилання митного органу на те, що в рахунку-фактурі № OKF648 від 27.06.2025 зазначено «оплата готівкою», суд оцінює критично. З аналізу матеріалів справи вбачається, що зазначене формулювання не відображає фактичного способу розрахунків між сторонами та не підтверджується жодними іншими доказами отримання продавцем готівкових коштів. Водночас наявні у справі банківські платіжні документи свідчать про здійснення оплати у безготівковій формі шляхом банківського переказу, що прямо узгоджується з умовами п. 4.1 контракту.

Суд виходить з того, що у зовнішньоекономічній практиці формулювання «cash», «cash payment» або «оплата готівкою», зазначені в інвойсах, нерідко використовуються сторонами не у вузькому значенні фізичної передачі готівкових коштів, а для позначення характеру платежу як такого, що здійснюється одразу, без відстрочення, тобто у формі повної попередньої оплати (авансового платежу) до відвантаження товару. За відсутності доказів фактичного порушення валютного законодавства або здійснення розрахунків поза банківською системою, таке формулювання саме по собі не може свідчити про невідповідність умов оплати вимогам контракту.

Доводи відповідача щодо розбіжності сум оплати також не приймаються судом. З матеріалів справи вбачається, що платіжна інструкція № 1962 від 27.05.2025 була здійснена на підставі проформа-інвойсу № 775566 від 30.04.2025 та відображає суму попередньої оплати. Подальше зазначення в комерційному інвойсі № OKF648 від 27.06.2025 та митній декларації остаточної суми 24 141 євро пояснюється уточненням кількісних та/або вартісних показників поставки при її фактичному оформленні та не свідчить про відсутність оплати або недостовірність заявленої митної вартості. При цьому митним органом не доведено, що різниця у сумах призвела до заниження митної вартості або що частина платежу взагалі не була здійснена.

Таким чином, платіжна інструкція № 1962 від 27.05.2025 у сукупності з іншими поданими документами підтверджує факт здійснення оплати за товар відповідно до п. 4.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.09.2022 № 090922 шляхом переводу грошових коштів на банківський рахунок продавця. Зазначення в рахунку-фактурі № OKF648 від 27.06.2025 формулювання про «оплату готівкою» є неточним та має тлумачитися як вказівка на здійснення покупцем повної та негайної оплати (авансу) перед відвантаженням товару, а не як доказ фактичних розрахунків у готівковій формі.

За таких обставин доводи відповідача про невідповідність способу оплати умовам контракту та неможливість використання платіжної інструкції № 1962 від 27.05.2025 як підтверджуючого документа оплати є необґрунтованими та не можуть бути підставою для невизнання заявленої митної вартості товару.

У наданій платіжній інструкції № 1962 від 27.05.2025, сума 23 051 Євро сплачувалась з урахуванням переплати за попереднє постачання, тобто, на 1102,50 Євро менше. За відсутності будь-яких доказів з боку відповідача про те, що різниця у сумі 1 102,50 євро не була фактично сплачена покупцем або що вона не була прийнята продавцем у рахунок оплати за спірну поставку, посилання митного органу на невідповідність сум оплати є безпідставним та ґрунтується виключно на формальному порівнянні окремих документів без урахування їх економічного змісту та сукупності правовідносин сторін.

Отже, платіжна інструкція № 1962 від 27.05.2025 у поєднанні з іншими матеріалами справи підтверджує, що оплата за товар була здійснена відповідно до п. 4.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.09.2022 № 090922 шляхом банківського переказу, а різниця між сумою інвойсу та сумою фактичного платежу обумовлена зарахуванням переплати за попереднє постачання. Така обставина не є розбіжністю, що впливає на правильність визначення митної вартості, та не може бути підставою для відмови у застосуванні першого методу її визначення або для коригування митної вартості товару.

Крім того, 03.07.2025 на вимогу митного органу останньому додатково було надано договір перевезення вантажів автомобільним транспортом за № 15/10/2019 від 15.10.2019, що суперечить твердженням відповідача про його ненадання.

Вирішуючи спір, суд враховує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 23.10.2021 у справі №815/4821/16 (касаційне провадження №К/9901/39168/18), але не виключно.

З урахуванням зазначеного, зауваження митного органу стосовного того, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо цієї складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, є необґрунтованими.

Зазначивши у оскаржуваному рішенні про виявлені розбіжності, митний орган не зазначає яким чином це вплинуло на митну вартість товару та чому це є перешкодою до її визначення за першим методом.

Тобто, за встановленими у цій справі обставинами, суть виявлених митним органом недоліків знайшла своє відображення безпосередньо у рішенні про коригування митної вартості, які у процедурі митного оформлення є кінцевими та позбавляють декларанта можливості подавати додаткові документи. В той же час у вимогах про надання додаткових документів відповідач не зазначив законодавчо визначених підстав для цього та не вказав, чому з наданих до митного оформлення документів неможливо визначитись з правильністю (неправильністю) визначення декларантом митної вартості товару, а виключно наведено пропозицію надання додаткових документів за переліком, встановленим частиною третьої статті 53 МК України.

Такий підхід відповідача суперечить нормам статті 53 МК України, оскільки встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Натомість, у цій справі декларант фактично був позбавлений можливості зрозуміти, які саме складові митної вартості викликали сумнів у митного органу та які належить усунути додатковими документами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 у справі № 1.380.2019.000724 (адміністративне провадження №К/9901/25406/19).

Крім того, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 820/231/16, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що витребовуючи перелік документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що для митного оформлення позивачем були надані всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, які містили необхідні числові показники митної вартості.

Згідно зі ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Як встановлено судом, за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст. 64 МК України на підставі інформації, наявної у митного органу. Попередні методи не застосовувалися з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача про правильність визначення ним митної вартості за основним методом та не довів наявність у митного органу належних підстав для коригування митної вартості товару.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані уповноваженою особою позивача для митного оформлення товару документи відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсах, специфікації).

При цьому суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Під час розгляду справи митний орган не довів належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно було прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів.

Згідно рішення п. 71 Європейського суду з прав людини у справі "Звежинський проти Польщі" позбавлення майна, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності.

Під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі "Pressos Compania Naviera S. A." та інші проти Бельгії". Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар.

При цьому, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно п. 17 рішення ЄСПЛ у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про недотримання позивачем вимог митного законодавства і не довів правомірності оскаржуваних рішення про коригування митної вартості та картки відмови, у зв`язку із чим останні підлягають скасуванню.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права - права оформити Товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.

Таке правозастосування викладене в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 320/3053/19.

Предметом даного позову є одна вимога майнового характеру щодо скасування рішення про коригування митної вартості товарів, яка також охоплює і картку відмови, за що в даному випадку, з урахуванням ціни позову 47 690,89 грн, підлягав сплаті судовий збір в граничному розмірі 3028 грн. Таким чином, сплачена (вдруге) сума 3028 грн є надмірною та підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУМІ» (65031, м. Одеса, вул. Київське шосе, 2; ) до Одеської митниці (65078, Одеська обл., місто Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, будинок 21А; ) про визнання протиправним та скасування рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару, картки відмови задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000246/2 від 03.07.2025 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000524.

Стягнути з бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУМІ» судові витрати в розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім грн.).

Повернути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛУМІ» судовий збір в розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім грн.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк