Справа № 160/383/26
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
15 січня 2026 р.Справа №160/383/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №160/383/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
07.01.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, у якій позивач просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 щодо оголошення у розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , та внесення відмітки у Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про начебто порушення мною - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 правил військового обліку та неявку за повісткою;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , та виключити про порушення мною правил військового обліку, та направити цю інформацію до відповідного відділу поліції;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 направити повідомлення органам Національної поліції про відсутність підстав для адміністративного примусу, затримання, доставлення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 відповідного ТЦК.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена вище справа розподілена головуючому судді Туровій О.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/383/25 за цією позовною заявою, а також призначено вказану справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 12.02.2026.
14.01.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій позивач просить:
- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , та ІНФОРМАЦІЯ_3 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , працівникам Національної поліції вчиняти будь-які дії, пов`язані з відомостями про «розшук», та відміткою у Єдиному електронному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про начебто порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , правил військового обліку та неявку за повісткою відносно нього, щодо призову на військову службу під час мобілізації громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , в тому числі:
здійснювати затримання та примусове доставлення його до ТЦК та СП всіх рівнів, направляти до Національної поліції звернення про затримання та доставлення його до ТЦК та СП, застосовувати фізичну силу відносно нього та завдавати йому побої, утримувати його проти його волі в приміщенні ТЦК та СП, - до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі.
В обґрунтування заяви зазначається, що у відповідача відсутні правові підстави для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про нібито допущене ОСОБА_1 порушення правил військового обліку. Наявність оскаржуваних відомостей та їх внесення до зазначеного Реєстру можуть спричинити негативні правові наслідки для позивача, зокрема, у вигляді незаконної мобілізації, у тому числі примусової, до ухвалення судового рішення у справі та набрання ним законної сили. Крім того, відмітка про «порушення правил військового обліку» може стати підставою для вчинення працівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також органів Національної поліції протиправних дій щодо позивача. У зв`язку з цим запропонований захід забезпечення позову, про застосування якого просить позивач, є безпосередньо пов`язаними з предметом спору та спрямований на ефективний захист прав і законних інтересів позивача. Наголошує на тому, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричиняє відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. З огляду на викладене, просить вжити заходи забезпечення позову з урахуванням запропонованого способу.
Відповідно до частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням приписів ч. 1 ст. 154 КАС України суд розглянув заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та матеріали справи, в рамках якої її подано, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частиною першою ст. 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
З аналізу наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (зупинення оскаржуваного рішення). Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
З огляду на приписи статті 150 КАС України, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В силу ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень закону, застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.
При цьому з аналізу вищенаведених приписів статті 150 КАС України слідує, що цією нормою закону визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В розумінні наведених норм процесуального закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
При цьому, інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Водночас, п.5 ч.3 ст.151 КАС України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Як слідує з матеріалів адміністративної справи №160/383/26, позивачем оскаржуються дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо оголошення у розшук ОСОБА_1 та внесення відмітки у Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів про начебто порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та неявку за повісткою.
Натомість, жодні рішення і дії ані ІНФОРМАЦІЯ_1 , ані ІНФОРМАЦІЯ_3 , ані працівників Національної поліції щодо здійснення призову позивача на військову службу під час моблізації не є предметом спору у цій справі.
Суд зазначає, що адміністративне затримання та доставлення порушника є заходами забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, проводиться уповноваженими на те органами (посадовими особами) щодо осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, зокрема з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення (ст. 259, 260-263 КУпАП).
Зазначені заходи застосовуються, зокрема, до осіб, які допустили порушення правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідальність за які передбачена ст. 210, 210-1 КУпАП.
При цьому заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення безпосередньо не пов`язані з процедурами призову громадян на військову службу під час мобілізації та не є елементом такого призову, а сам по собі статус особи як порушника військового обліку не тягне автоматичного призову на військову службу.
Тож, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, в частині заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працівникам Національної поліції вчиняти будь-які дії щодо призову на військову службу під час мобілізації громадянина України ОСОБА_1 , виходять за межі предмету спору у цій справі і суперечать приписам п.5 ч.3 ст.151 КАС України, відтак, не можуть бути застосованими.
Також суд зазначає про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача щодо заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працівникам Національної поліції застосовувати фізичну силу відносно позивача та завдавати йому побої, позаяк, по-перше, можливість застосування військовослужбовцями ТЦК та СП і поліцейськими фізичної сили та виключні випадки, в яких це може мати місце, визначено чинним законодавством України, зокрема, ст.44 Закону України "Про Національну поліцію", Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV тощо, водночас, заборона вчиняти такі дії в інших випадках є законодавчою і окремого встановлення судовим рішенням не потребує; по-друге, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози вчинення таких дій щодо позивача і посилання останнього на ймовірність їх вчинення носять виключно характер припущення.
Крім цього, проаналізувавши мотиви, якими позивач обґрунтовує подану заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку, що доводи й аргументи позивача не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України, адже мотиви заяви про забезпечення позову збігаються з підставами позовної заяви, водночас, доводи позивача про протиправність оскаржуваних дій відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 можуть бути перевірені лише під час розгляду справи по суті позовних вимог, бо протиправність оскаржуваних дій може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.
Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладена у постанові від 19.06.2018р. у справі №826/9263/17, зводиться до того, що підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення (дій) є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018р. у справі №800/521/17 зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.
За таких обставин, наведені позивачем доводи в обґрунтування необхідності забезпечення позову в частині щодо посилання на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних дій відповідача, на думку суду, не є достатніми та обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення позову, а забезпечення позову з цих підстав за змістом буде ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Мотиви, наведені у заяві про забезпеченні позову, не свідчать про реальний характер загрози правам чи інтересам заявника до ухвалення рішення по суті спору і ґрунтується виключно на припущеннях заявника без підтвердження того, що такі наслідки фактично настануть, а дії, про які він вказує, будуть вчинені. Побоювання заявника щодо можливого настання для нього наслідків, які він вважає негативними та прагне уникнути, самі по собі не можуть бути підставою для забезпечення позову.
Таким чином, в ході розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом не виявлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.
За таких обставин, наведені заявником (позивачем) доводи в обґрунтування необхідності забезпечення позову, на думку суду, не є достатніми та обґрунтованими для вжиття заходів його забезпечення, оскільки матеріали справи не містять об`єктивних доказів, які б свідчили про існування підстав, визначених ст. 150 КАС України, отже, подана ОСОБА_1 заява є необґрунтованою та передчасною, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 150-154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №160/383/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова