Справа № 158/14/26
Суддя: Корецька В. В.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/14/26
Провадження № 2-а/0158/5/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Корецької В.В.

за участю секретаря - Процик Л.В.

представника позивача Воробея П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення від 04.11.2025 року, -

в с т а н о в и в :

Адвокат Воробей П.О., в інтересах громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення від 04.11.2025 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що 04.11.2025 року, заступником начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), за результатами розгляду матеріалів щодо громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийнято рішення про примусове видворення останнього за межі України.

Зазначає, що оскаржуване рішення примусове видворення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі території України, є таким, що порушує права останнього, винесене з порушенням права на захист, без участі належного перекладача та без врахування фактичних обставин справи.

Вважає, що рішення заступника начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) від 04.11.2025 року про примусове видворення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі України є протиправним, а тому просить його скасувати.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.01.2026 року відкрито провадження у даній адміністративній справі; визначено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

09.01.2026 року представником відповідача Пушкарем В.В. до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає. Вказує, що оскаржуване рішення прийнято з дотримання чинного законодавства. При цьому, зміст рішення прийнятого рішення було доведено іноземцю зрозумілою йому мовою із залученням перекладача. Посилаючись на викладене, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому відповідно до ч. 1 цієї ж статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином Народної Республіки Бангладеш, в`їхав на територію України 08.10.2025 через пункт пропуску «Могилів-Подільський» на підставі паспорта громадянина Народної Республіки Бангладеш НОМЕР_3 , виданого 22.10.2024 року, DIP/DHAKA, дійсного до 21.10.20234 та візи НОМЕР_4 , дійсної до 08.12.2025 року, з метою працевлаштування.

Незважаючи на наявність законних підстав для перебування на території України, маючи намір потрапити до країн Європейського Союзу, відповідач 02.11.2025 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину, яку не вдалось довести до завершення з незалежних від нього причин, оскільки був затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б).

У відповідності до вимог статей 260, 263 КУпАП, відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання від 02.11.2025 року, адміністративного затримання громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , забезпечено перекладача з бенгальської мови на англійську та з англійської на українську.

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2025 року, громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

За наслідками вищевказаних обставин, 04.11.2025 року заступником начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) підполковником юстиції ОСОБА_2 прийнято рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане рішення доведено до відома позивача 04.11.2025 року із залученням перекладачів.

В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2025 року затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком 6 (шість) місяців.

Відповідно п. 15-2 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються, зокрема прийняття та виконання рішень про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, затриманих під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача, зазначене у позовній заяві про незабезпечення участі належного перекладача в процедурі ухвалення оскаржуваного рішення та порушення права на захист, з огляду на наступне.

Так, право іноземця на перекладача закріплено в пункті 1 статті 5 Декларації про права людини відносно осіб, що не є громадянами країни, в якій проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

У пункті 2 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визначено, що кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.

Про важливість забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН» від 28.11.1978, у справі «Камазінскі проти Австрії» від 19.12.1989, у справі «Артіко проти Італії» від 30.05.1980).

Варто зазначити, що дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що він притягається до адміністративної відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, судом встановлено, що громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був доведений до відома зміст оскаржуваного рішення та роз`яснено право його оскарження, чим позивач і скористався.

Крім того, будь яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість видворення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передбачені ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» матеріали справи не містять та представником позивача у судовому засіданні не надано.

При цьому, суд враховує, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Позивачем (його представником) не спростовано належними та допустимими доказами правомірності винесеного 04.11.2025 року рішення відповідача про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства відносно громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак, підстави позову, на які посилається позивач (його представник), не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки рішення відповідача є законним, тобто прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 288, 293 КАС України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення від 04.11.2025 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце перебування: АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Воробей Петро Олексійович, адреса: м. Луцьк, вул. Конякіна, 14А/11, Волинської області.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 .

Представник відповідача Пушкар Владислав Віталійович, адреса: м. Мукачево, вул. Недецеї, 45, Закарпатської області.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 16.01.2026 року.