Справа № 460/10877/25
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2026 року м. Рівне№460/10877/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка), звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.06.2025 №94 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 , в частині не зараховання до загального страхового стажу періоди роботи: з 07.08.1986 по 08.07.1992 (5 років 11 місяців 2 дні), з 09.07.1992 по 16.09.1993 (1 рік 2 місяці 8 днів), з 11.11.1993 по 31.12.1998 (5 років 1 місяць 21 день);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_2 , періоди роботи: з 07.08.1986 по 08.07.1992 (5 років 11 місяців 2 дні), з 09.07.1992 по 16.09.1993 (1 рік 2 місяці 8 днів), з 11.11.1993 по 31.12.1998 (5 років 1 місяць 21 день) до загального страхового стажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 звернулась до пенсійного органу із заявою щодо призначення їй пенсії за віком, згідно з ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. В подальшому через відділ обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області в місті Чугуєві Харківської області по вул. Леонова, буд. 4а, секція А, ОСОБА_2 нарочно було отримано копію рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.06.2025 №94. В рішенні вказано, що за результатами розгляду документів ГУ ПФУ у Рівненській області не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи позивачки: з 07.08.1986 по 08.07.1992 (5 років 11 місяців 2 дні), з 09.07.1992 по 16.09.1993 (1 рік 2 місяці 8 днів), з 11.11.1993 по 31.12.1998 (5 років 1 місяць 21 день), оскільки не взято до уваги копію трудової книжки № НОМЕР_2 від 12.08.1986 року, так як згідно п. 1.1. розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 (надалі Порядок), документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах (копії документів, які відповідають оригіналам документів). Таким чином, орган пенсійного забезпечення не взяв до уваги 12 років 3 місяці 1 день трудового стажу позивача та відмовив у зарахуванні цього періоду до загального трудового стажу. Страховий стаж 29 років 2 місяці 05 днів зараховано згідно доданих довідок, свідоцтва про народження дитини та даних, які містяться в Реєстрі Застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (ОК-5) 09.06.2025 р. ОСОБА_2 вважає відмову ГУ ПФУ у Рівненській області в частині не зарахування до її страхового стажу періодів роботи з 07.08.1986 по 08.07.1992, з 09.07.1992 по 16.09.1993, з 11.11.1993 по 31.12.1998 року незаконною та такою, що порушує її права та законні інтереси, у зв`язку з чим таке рішення частково підлягає скасуванню, а неврахований органом пенсійного забезпечення трудовий стаж має бути врахований для призначення в подальшому їй пенсії за віком, згідно з ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 28.04.2022 № 6340- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Через повномасштабне вторгнення рф та в результаті проведення бойових дій на території, де працювала і проживала позивачка, оригінал трудової книжки втрачено, так як трудова книжка, залишилася за останнім місцем роботи на тимчасово окупованій території. Просить суд задовольнити позов повністю.

Ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не погоджується з доводами позивача викладеними у позовній заяві в повному обсязі. Та вважає, що вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій остання підтримує свої позовні викладенні в позовні заяві та просить суд задовольнити позов повністю.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 28.04.2022 №6340- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Фактичне місце проживання/перебування з моменту взяття ОСОБА_1 на облік: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , звернулась до пенсійного органу із заявою щодо призначення їй пенсії за віком, згідно з ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 16.06.2025 №94 у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відмовлено.

В рішенні вказано, що за результатами розгляду документів не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи позивачки: з 07.08.1986 по 08.07.1992 (5 років 11 місяців 2 дні), з 09.07.1992 по 16.09.1993 (1 рік 2 місяці 8 днів), з 11.11.1993 по 31.12.1998 (5 років 1 місяць 21 день), оскільки не взято до уваги копію трудової книжки № НОМЕР_2 від 12.08.1986 року, так як згідно п. 1.1. розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 (надалі Порядок), документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах (копії документів, які відповідають оригіналам документів). Страховий стаж особи становить 29 рік 02 місяців 05 днів.

Позивачка, вважаючи вказані дії відповідачів протиправними, а свої законні права порушеними, звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Водночас, за змістом частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 цього Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок).

Пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, які подаються для призначення пенсії за віком, серед яких за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пунктів 17, 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій російською федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).

Отже, за відсутності трудової книжки наявний стаж роботи може підтверджуватись іншими документами, які містять відомості про періоди роботи. При цьому при відсутності інших документів стаж роботи може бути установлено на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від від 28.04.2022 №6340- .

Загальний страховий стаж позивачки, розрахований відповідачем, становить 29 рік 02 місяців 05 днів.Разом з тим, до заяви про призначення пенсії за вислугу років позивачка долучала копію трудової книжки НОМЕР_2 від 12.08.1986 та зазначила, що вимушено виїжджала з окупованої території в 2022 році та не мала змоги отримати оригінал трудової книжки з останнього місця роботи.

Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.08.1986 року, позивачка:

- з 07.08.1986 по 08.07.1992 працювала старшим продавцем в магазині «№57» відповідно до наказу №20 від 07.08.1986 прийнята на роботу та згідно з наказу №104 від 08.07.1992 звільнена з роботи;

- з 09.07.1992 по 16.09.1993 - працювала продавцем І категорії в магазині «Победа» відповідно до наказу №1 від 09.07.1992 та звільнена відповідно до наказу №12;

- з 11.11.1993 по 03.05.1994 - працювала буфетчиком у відділі постачання Лисианського ТЕС ПАТ «Донбасенерго»;

- з 03.05.1994 по 31.12.1998 переведена старшим товарним продавцем ОМТС, та працювала на цій посаді до 10.09.1999 року.

Проте пенсійний орган не зарахував до страхового стажу періоди трудової діяльності ОСОБА_1 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 12.08.1986, так як долучено скановану копію зазначеного документу.

З такими діями відповідача суд не погоджується з таких підстав.

Так, з наданої позивачкою копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.08.1986 на ім`я ОСОБА_1 , підтверджує факт приналежності зазначеної книжки позивачки та дійсність інформації, що занесена до неї.

Отже, позивачка опинилася в ситуації, що, відповідно, позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд зазначає, що хоча копія трудової книжки не є тим документом, на підставі якого пенсійний орган встановлює страховий стаж заявника, однак за існуючих обставин враховує, що в результаті повномасштабне вторгнення рф та в результаті проведення бойових дій на території, де працювала і проживала позивачка, оригінал трудової книжки втрачено, так як трудова книжка, залишилася за останнім місцем роботи на тимчасово окупованій території.

Воєнний стан, введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, та активні бойові дії в Луганській області є форс-мажорними обставинами, які унеможливлюють виконання вимог щодо отримання оригіналу трудової книжки або відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, отримання довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи в організаціях, які на теперішній час знаходяться на окупованій території.

Наказом Мінрозвитку № від 28.02.2025 № 376, зареєстровано в МІНІСТЕРСТВІ РОЗВИТКУ ГРОМАД ТА ТЕРИТОРІЙ УКРАЇНИ, опубліковано 20 березня 2025 року, затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). До вказаного Переліку входить м. Лисичанськ Лисичанської міської територіальної громади, код UA0021900, яке було взято під окупацію 03.07.2022 року. На сьогоднішній день м. Лисичанськ залишається під окупацією, в оточенні (блокуванні).

Таким чином, позивачка втратила трудову книжку серії НОМЕР_2 від 12.08.1986 за обставин, які не залежали від неї, а втрата трудової книжки не може слугувати підставою для позбавлення позивачки права на пенсію за наявності у неї необхідного страхового стажу.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт роботи позивачки в періоди, інформація про які внесена до копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.08.1986, відтак зазначені періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу останньої.

З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених письмових доказів періоди роботи позивачки з 07.08.1986 по 08.07.1992, з 09.07.1992 по 16.09.1993, 11.11.1993 по 31.12.1998 відповідно до записів копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.08.1986 підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивачки є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 16.06.2025 №94 в частинні не зарахування до її страхового стажу періоди роботи з 07.08.1986 по 08.07.1992, з 09.07.1992 по 16.09.1993, 11.11.1993 по 31.12.1998 відповідно до записів копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.08.1986.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказане свідчить про те, що відповідачі діяли недобросовісно та необґрунтовано, не врахували усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для позивача, і, як наслідок, допустили неналежний розгляд поданої ним заяви і документів.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачами безпідставно відмовлено у зарахуванні страхового стажу.

Оскільки право позивача на зарахування до страхового стажу періоди роботи які зазначенні в трудові книжки серії НОМЕР_2 від 12.081986, є предметом розгляду зазначеної справи є саме рішення ГУ ПФУ в Рівненській області вони підлягають відновленню у спосіб, яким є визнання протиправним рішення ГУ ПФ України в Рівненській області в частині не зарахування до страхового стажу періоди роботи 07.08.1986 по 08.07.1992, з 09.07.1992 по 16.09.1993, 11.11.1993 по 31.12.1998 відповідно до записів копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.08.1986 та зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати спірні періоди до страхового стажу.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить, суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи 07.08.1986 по 08.07.1992, з 09.07.1992 по 16.09.1993, 11.11.1993 по 31.12.1998 відповідно до записів копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.08.1986.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Chahal проти Об`єднаного королівства (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі Афанасьєв проти України).

Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду справи відповідачі доводи позивачки не спростували.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.06.2025 №94 про відмову в призначенні пенсії в частині не зарахування до загального страхового стажу періоди роботи: з 07.08.1986 по 08.07.1992, з 09.07.1992 по 16.09.1993, з 11.11.1993 по 31.12.1998.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_2 , періоди роботи: з 07.08.1986 по 08.07.1992, з 09.07.1992 по 16.09.1993, з 11.11.1993 по 31.12.1998, до загального страхового стажу відповідно до записів копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.08.1986.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 16 січня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя У.М. Нор