Справа № 420/42902/25
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 січня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Дубровна В.А, перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині,-

встановила:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 20.04.2023 № 355 "Про відсторонення від виконання службових обов`язків (посади)" в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (посади)

- визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 23.05.2023 року № 213 о/р "Про преміювання поліцейських" в частині не встановлення ОСОБА_2 премії.

Ухвалою суду від 05.01.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали, зобов`язавши позивача надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду із обов`язковим зазначенням інших обставин, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів, або докази дотримання строку звернення до суду.

08.01.2026 р. представником позивача надано заяву про поновлення строку звернення до суду, мотивуючи тим, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року за справою № 340/4528/23, яким зобов`язано Головне управління Національної поліції в Херсонській області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу превентивної діяльності Каховського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 24.05.2023 року, після скасування наказів Головного управління Національної поліції в Херсонській області №413 від 05.05.2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення» та №212 о/с від 23.05.2023 «Про особовий склад» та поновлення Позивача на займаній посаді Відповідач автоматично не скасував п. 1 наказу ГУ НП в Херсонській області від 20.04.2023 № 355 "Про відсторонення від виконання службових обов`язків (посади)" в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (посади) та п. 6 наказу ГУ НП в Херсонській області від 23.05.2023 року № 213 о/р "Про преміювання поліцейських" в частині не встановлення ОСОБА_2 премії, допустивши тим самим грубе порушення принципу, правової причинно-наслідкової єдності управлінських рішень. При цьому, вказує, що в межах справи № 340/4528/23 на розгляд суду виносилось також питання щодо незгоди стягувача з розміром виплачених за час вимушеного прогулу, з урахуванням премії та додаткової винагороди 30 000 грн щомісячно, з яким представник позивача неодноразово, а саме у період з 11.03.2024 року по 19.12.2025 року, звертався до суду з вимогами щодо роз`яснення судового рішення та встановлення судового контролю. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 року було остаточно відмовлено Позивачу у встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №340/4528/23, у зв`язку з чим у Позивача виникла необхідність у зверненні до суду з позовними вимогами, що є предметом в межах даного провадження. Окрім цього, просить врахувати правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 29 вересня 2022 року за справою № N 500/1912/22, в якій зазначено, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, вказує, що згідно копії Наказу про переведення № 308 о/с від 10.07.2024 року, позивача було переведено для подальшого проходження служби, що є поважною обставиною, що заважала Позивачу звернутись до суду у коротші терміни, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену у Постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та наявності підстав для його поновлення з урахуванням вказаних доводів позивача, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Порядок обчислення строку звернення до суду, зокрема й визначення дня, який є датою початку обчислення строку звернення до суду, врегульовано у частині другій статті 122 КАС України: «[…] строки для звернення до адміністративного суду, […] якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів».

Отже, за загальним правилом строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, передбачено, що може бути визначено й інший порядок такого обчислення.

Як уже було встановлено вище, у спірних правовідносинах строк звернення до суду встановлюється спеціальною нормою - частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Указана норма визначає лише іншу тривалість строку звернення до суду, однак не встановлює іншого, спеціального порядку початку його обчислення. Тому, оскільки не встановлено інше, для визначення дати, з якої необхідно обчислювати строк звернення до суду, необхідно керуватися загальним правилом, передбаченим частиною третьою статті 122 КАС України.

Отже, місячний строк, визначений частиною 5 статті 122 КАС України, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд акцентує увагу, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись» від інших орієнтирів початку перебігу такого строку.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження є наказ ГУ НП в Херсонській області від 20.04.2023 № 355 в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (посади), з яким позивач ознайомився 24.04.2023 р., а також прийнятий на його підставі наказ ГУ НП в Херсонській області від 23.05.2023 року № 213 в частині не встановлення ОСОБА_1 премії з 01 по 23 травня 2023 р.

При цьому, у змісті позову, а також у вказаній заяві представник позивача вказує, що фактичною підставою звернення до суду з вказаними вимогами стало те, що скасувавши накази № 413 від 05.05.2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення» та №212 о/с від 23.05.2023 «Про особовий склад» та поновивши позивача на займаній посаді на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року за справою № 340/4528/23, Відповідач автоматично не скасував п. 1 наказу ГУ НП в Херсонській області від 20.04.2023 № 355 "Про відсторонення від виконання службових обов`язків (посади)" в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків (посади) та п. 6 наказу ГУ НП в Херсонській області від 23.05.2023 року № 213 о/р "Про преміювання поліцейських" в частині не встановлення ОСОБА_2 премії.

Як вбачається з матеріалів справи, то на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року за справою № 340/4528/23 ОСОБА_1 був поновлений на службі в поліції з 24.05.2023 року наказом ГУ НП в Херсонській області від 22.11.2023 р. № 456 о/с.

З огляду на вказане датою обізнаності позивача щодо порушення своїх прав в частині не отримання премії є дата поновлення позивача на службі в поліції 22.11.2024 року.

Разом з тим, з даними вимогами позивач звернувся до суду 29.12.2025 року, що свідчить про недотримання місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, тобто майже через рік.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Натомість, позивач у наданій заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до суду жодним чином не обґрунтував, з яких причин за умови, що він був обізнаний щодо свого поновлення на службі в поліції 22.11.2024 року та отримав грошове забезпечення без нарахованої спірної премії, йому знадобився такий значний проміжок часу для підготовки та подання позовної заяви.

При цьому, покликання представника позивача на вчинення дій щодо звернення до суду в межах справи № 340/4528/23 з заявами про роз`яснення судового рішення з означеного спірного питання, а саме нарахування та виплати премії, а також встановлення судового контролю в порядку статей 382 та 383 КАС України, то вказані обстивни не зупиняють строк звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

Крім того, суд зауважує, що з ухвали суду від 09.07.2025 року в справі № 340/4528/23, ухваленою в судовому засіданні з участю представників стягувача та боржника, якою відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду по цій справі, вбачається, що 08.07.2025 року представник ГУ НП подав до суду пояснення, у яких зазначив, що рішенням суду зобов`язано виплатити ОСОБА_1 всі види грошового забезпечення (в тому числі премію), які були йому визначені на день звільнення. На день звільнення премія та додаткова винагорода 30 000 грн ОСОБА_1 не визначалися та не виплачувались, у зв`язку з його відстороненням на час проведення службового розслідування. Таким чином, при нарахуванні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не враховувалася премія та додаткова винагорода, оскільки такі були відсутні на день звільнення.

Тобто, навіть якщо врахувати вказані доводи представника позивача, то у липні 2025 року позивачу була відома позиція ГУ НП щодо підстав невиплати спірної премії, а саме, через його відстороненням на час проведення службового розслідування, проте з даним позовом звернувся до суду лише у грудні 2025 року, тобто через 5 місяців.

З огляду на вказане суд не приймає до уваги доводи представника позивача про таку поважну обставину, яка заважала Позивачу звернутись до суду у коротші терміни, як його переведення для подальшого проходження служби згідно наказу № 308 о/с від 10.07.2024 року.

Отже, відсутність пояснень щодо цього свідчить про те, що позивач не продемонстрував належної процесуальної добросовісності та розсудливості під час реалізації свого права на судовий захист.

Щодо посилання представника позивача на запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією рф проти України, який введено з 24 лютого 2022 року та дія якого триває й досі, то су зауважує, що введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків у судових справах.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Суд наголошує, що саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

У постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 140/11951/21 Верховний Суд вказував, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Натомість, представником позивача жодним чином не доведено прямий причинний зв`язок між пропуском строку та введенням в Україні воєнного стану.

При цьому, суд приймає до уваги, що дійсно, введений в Україні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади, підприємств, організацій та установ. Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Підсумовуючи, суд констатує, що обставини, на які посилається позивач на обґрунтування недотримання ним строків звернення до суду, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та його поновлення.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 123, яка кореспондується з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, якими зокрема, передбачено, якщо заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на вищевказане та враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду, а заява про поновлення строку не містить обставин, які можуть бути визнані судом як поважні, суд дійшов висновку про повернення позивачеві позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 122, 123, п. 9 ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалила:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (73003, Україна, Херсон, вул.Лютеранська,4 ) про визнання протиправними та скасування наказів в частині повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А. Дубровна