Справа № 160/31581/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
03 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду наведених в даному рішенні.
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
17 червня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, надавши відповідний пакет документів.
У зв`язку із цим, 08.07.2025 року ОСОБА_1 повторно направив на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби з додатками та рапорт про звернення командира військової частини НОМЕР_1 з запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про складення акту перевірки сімейного стану позивача.
25 липня 2025 року представником ОСОБА_1 було направлено на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит про надання інформації про результати розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби та рапорту про звернення командира військової частини НОМЕР_1 із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 із запитом про складення акту перевірки сімейного стану позивача.
19.08.2025 року представником ОСОБА_1 було направлено адвокатський запит до Національної гвардії України про сприяння в отриманні відповіді на адвокатський запит від 25.07.2025 року.
Проте, відповіді на адвокатський запит ані від 25.07.2025 року, ані від 19.08.2025 року представнику позивача надано не було.
16.09.2025 року представником ОСОБА_1 було направлено повторно адвокатський запит до Національної гвардії України.
03 жовтня 2025 року представником ОСОБА_1 на електронну пошту було отримано відповідь №25/102/10/1О163Аз від 03.10.2025 від військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит, якою повідомлено що ОСОБА_1 1992 р.н. 16.06.2025 року самовільно залишив пункт дислокації військової частини.
По даному факту повідомлено Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, Дніпропетровську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони східного регіону, ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби від 17.06.2025 року, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
10.11.2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
11.11.2025 року військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ЦОТО Національної гвардії України №97мтд від 07.05.2025 року вирішено зарахувати до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення: солдата ОСОБА_1 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період з ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначеного на посаду стрільця 1-го стрілецького відділення 6-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти (резервної) стрілецького батальйону (резервного) 06 травня 2025 року.
Відповідно до донесення з військової частини НОМЕР_1 ЦОТО НГУ від 17.06.2025 №6/102/2/2/3-2448 доведено, що 16.06.2025 року, близько 20:00, під час перевірки хворих у лікарні ДУ ТМО МВС України по Дніпропетровській області, виявлено факт відсутності військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , який був госпіталізований 08.05.2025 року. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, місцезнаходження не відоме.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ЦОТО Національної гвардії України №1885 від 16.06.2025 року було призначено службове розслідування для з`ясування причин та умов, що призвели до самовільного залишення військової частини або місця служби солдатом ОСОБА_1 .
Матеріалами службового розслідування підтверджено факт самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 з 16.06.2025 та запропоновано копії матеріалів службового розслідування направити до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві для надання правової оцінки.
Наразі на даний час триває стадія досудового розслідування кримінального провадження.
Щодо підстав звільнення, представник відповідача зазначив наступне.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставі: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи
Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина сьома статті 26 Закону № 2232).
Статтею 3 вказаного Указу визначено, що дія Положення №1153 поширюється в тому числі і на військовослужбовців Національної гвардії України.
Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Пунктом 14.30 Розділу розділ XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, під час дії особливого періоду, періоду проведення мобілізації та дії воєнного стану, за наявності підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інших поважних причин, визначених абзацами дванадцятим, чотирнадцятим, п`ятнадцятим пункту 2 та абзацами тринадцятим, чотирнадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовець особисто, за підпорядкованістю, подає на ім`я командира (начальника) військової частини або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим / зареєстрованим місцем проживання / перебування особи, за якою здійснює або здійснюватиме постійний догляд, рапорт (заяву) за формою, визначеною у додатку 22 до цієї Інструкції.
До рапорту (заяви) додаються документи, що підтверджують право на звільнення (зазначені в підпунктах 22, 25 - 28 пункту 5 додатку 19 до цієї Інструкції), або копії таких документів, засвідчених в установленому порядку.
Таким чином жодним з вищевказаних нормативно-правових актів (Закон №2232, Положення №1153, Інструкція №170) не передбачено порядку подання рапорту на звільнення як направлення його поштовим відправленням із додаванням копій документів, не завірених належним чином.
Представник відповідача вважає, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки відповідачем не подавався у встановленому законодавством порядку ні рапорт, ні додатки до нього.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 сформував два рапорти до військової частини НОМЕР_1 : про звільнення з військової служби та про звернення командира військової частини НОМЕР_1 із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання акту обстеження сімейного стану військовослужбовця.
До двох рапортів позивачем було долучено нотаріально засвідчені копії документів, окрім довідки про склад сім`ї, яку позивачем було долучено в оригіналі та довідку ЛКК і довідку про порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі, які було засвідчено головою ЛКК.
Щодо посилання відповідача на те, що позивач самовільно залишив військову частину (місце проходження служби), це не звільняє відповідача від обов`язку належного розгляду рапорту позивача з додержанням вимог чинного законодавства.
Крім того, представником відповідача не надано копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призупинення військової служби позивача та зарахування його в розпорядження командира військової частини.
Підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Відповідно до пункту 225 положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Абзацами другим та тринадцятим пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведена до військовослужбовця належним чином.
Праву військовослужбовця на звернення до безпосереднього командира для вирішення питання службового чи особистого характеру кореспондує обов`язок військового командира відреагувати на поданий рапорт.
Наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про його звільнення чи відмова у задоволенні рапорту.
Однак, лист військової частини № 25/102/10/1О163Аз від 03.10.2025 року, отриманий на адвокатський запит представника позивача, не є рішенням щодо поданого рапорту.
11.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою про складення акту перевірки сімейного стану військовослужбовця.
20.10.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було затверджено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця.
Відповідно до даного акту встановлено відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за батьком позивача та встановлено, що батько позивача потребує постійного догляду на підставі висновку ЛКК №505.
03 листопада 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про долучення до рапорту про звільнення з військової служби від 17.06.2025 року акту перевірки сімейного стану військовослужбовця від 20.10.2025 року.
Як вбачається з інформації щодо перевірки поштового відправлення, 20.11.2025 року представнику відповідача вручено за довіреністю.
Таким чином, військова частина НОМЕР_1 ознайомилась з даним актом, який є одним із обов`язкових додатків до рапорту на звільнення на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Щодо доданих представником позивача до відповіді на відзив скрін-шотів з мобільного застосунку WhatsUp переписки позивача із представниками військової частини НОМЕР_1 .
Переписка не може вважатися належним та допустимим доказом у даній адміністративній справі.
Факт розголошення (розповсюдження) представником позивача особистої переписки порушує права обох учасників цієї переписки щодо конфіденційності листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції.
Щодо посилань представника позивача на Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, то зауважимо, що пунктом 14.30 Розділу XIV вказаної Інструкції №170 передбачено, що під час дії особливого періоду, періоду проведення мобілізації та дії воєнного стану, за наявності підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інших поважних причин, визначених абзацами дванадцятим, чотирнадцятим, п`ятнадцятим пункту 2 та абзацами тринадцятим, чотирнадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовець особисто за підпорядкованістю, подає на ім`я командира (начальника) військової частини або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/ зареєстрованим місцем проживання / перебування особи, за якою здійснює або здійснюватиме постійний догляд, рапорт (заяву) за формою, визначеною у додатку 22 до цієї Інструкції. До рапорту (заяви) додаються документи, що підтверджують право на звільнення (зазначені в підпунктах 22, 25 - 28 пункту 5 додатку 19 до цієї Інструкції), або копії таких документів, засвідчених в установленому порядку.
Особисте подання рапорту передбачає низку активних дій військовослужбовця: складання рапорту та збір документів, подання рапорту особисто за підпорядкованістю (тобто від безпосереднього командира далі по підпорядкованості до командира частини).
У даному ж випадку позивач двічі направляв рапорт поштовим відправленням без будь-яких візитів до військової частини, перебуваючи у розшуку правоохоронних органів у статусі військовослужбовця, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби).
Щодо доданого до відповіді на відзив Акту перевірки сімейного стану військовослужбовця, затвердженого 20.10.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 , представник відповідача зазначив наступне.
Акт від 20.10.2010 (дата на кутовому штемпелі реєстрації вихідних документів - 28.10.2025) не може розглядатись в даній справі як доказ протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача на звільнення з військової служби, адже його не існувало ні на дату «складання» спірного рапорту на звільнення (17.06.2025), ні на дату «направлень» вказаного рапорту поштовими відправленнями (як зазначає позивач 18.06.2025 та 08.07.2025), ні на дату жодного з адвокатських запитів в інтересах позивача (25.07.2025, 19.08.2025, 16.09.2025), ні на дату відповіді відповідача на запит (03.10.2025).
Більше того, позивач даний Акт надав до матеріалів справи після початку розгляду справи разом із відповіддю на відзив.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ЦОТО Національної гвардії України №97мтд від 07.05.2025 року вирішено зарахувати до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення: солдата ОСОБА_1 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період з ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначеного на посаду стрільця 1-го стрілецького відділення 6-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти (резервної) стрілецького батальйону (резервного) 06 травня 2025 року.
Відповідно до донесення з військової частини НОМЕР_1 ЦОТО НГУ від 17.06.2025 №6/102/2/2/3-2448 доведено, що 16.06.2025 року, близько 20:00, під час перевірки хворих у лікарні ДУ ТМО МВС України по Дніпропетровській області, виявлено факт відсутності військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , який був госпіталізований 08.05.2025 року. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає, місцезнаходження невідоме.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ЦОТО Національної гвардії України №1885 від 16.06.2025 року було призначено службове розслідування для з`ясування причин та умов, що призвели до самовільного залишення військової частини або місця служби солдатом ОСОБА_1 .
Матеріалами службового розслідування підтверджено факт самовільного залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 з 16.06.2025 та запропоновано копії матеріалів службового розслідування направити до територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м.Полтаві для надання правової оцінки.
17 червня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
До рапорту на звільнення з військової служби позивач долучив нотаріально засвідчені копії таких документів:
- паспорта ОСОБА_1 ;
- картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 ;
- паспорта ОСОБА_3 ;
- довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3 ;
- свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ;
- пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 ;
- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №326979;
- свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 ;
- висновку ЛКК №505;
- висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі;
- витяг з реєстру територіальної громади №2025/006994669;
- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача;
- відповідь від 04.06.2025 року №1418/31.30-26 на адвокатський запит;
- нотаріальну заява ОСОБА_3 про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.
ОСОБА_1 сформував рапорт про звернення командира військової частини НОМЕР_1 з запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо складення акту обстеження сімейного стану позивача, як військовослужбовця, оскільки даний акт є одним з документів, які обов`язкові для звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
До рапорту про звернення командира військової частини НОМЕР_1 з запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачем було долучено ідентичний пакет документів, що й до рапорту про звільнення з військової служби.
У зв`язку із цим, 08.07.2025 року ОСОБА_1 повторно направив на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби з додатками та рапорт про звернення командира військової частини НОМЕР_1 з запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про складення акту перевірки сімейного стану позивача.
25 липня 2025 року представником ОСОБА_1 було направлено на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит про надання інформації про результати розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби та рапорту про звернення командира військової частини НОМЕР_1 із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про складення акту перевірки сімейного стану позивача.
19.08.2025 року представником ОСОБА_1 було направлено адвокатський запит до Національної гвардії України про сприяння в отриманні відповіді на адвокатський запит від 25.07.2025 року.
Проте, відповіді на адвокатський запит ані від 25.07.2025 року, ані від 19.08.2025 року представнику позивача надано не було.
Судом вбачається, що наразі на даний час триває стадія досудового розслідування кримінального провадження.
16.09.2025 року представником ОСОБА_1 було направлено повторно адвокатський запит до Національної гвардії України.
03.10.2025 року представником ОСОБА_1 на електронну пошту було отримано відповідь №25/102/10/1О163Аз від 03.10.2025 від військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит, якою повідомлено що ОСОБА_1 , 1992 р.н., 16.06.2025 року самовільно залишив пункт дислокації військової частини.
По даному факту повідомлено Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, Дніпропетровську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони східного регіону, ІНФОРМАЦІЯ_2 .
11.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 про складання акту перевірки сімейного стану військовослужбовця.
20.10.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було затверджено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця.
Відповідно до даного акту встановлено відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за батьком позивача та встановлено, що батько позивача потребує постійного догляду на підставі висновку ЛКК №505.
03.11.2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про долучення до рапорту про звільнення з військової служби від 17.06.2025 року акту перевірки сімейного стану військовослужбовця від 20.10.2025 року.
20.11.2025 року представнику відповідача поштове відправлення вручено за довіреністю.
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби від 17.06.2025 року, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII.
Згідно з частини 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.
Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, з службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту ЗСУ визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Відповідно до п. 1 розділу І Наказу №531 цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту.
Пунктом 1 розділу ІІ Наказу №531 визначено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Згідно з пунктом 8 Наказу №531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Відповідно до пункту 9 Наказу №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
За змістом положень підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідно до пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Зважаючи на те, що Положенням №1153/2008 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не врегульовано питання дострокового звільнення з військової служби військовослужбовців призваних під час мобілізації, до даних правовідносин має бути застосовано пункт 213 Положення №1153/2008 за аналогією права.
Згідно з пунктом 213 Положення № 1153/2008 визначено, що в разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану.
Керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець.
За змістом норм пункту 214 Положення №1153/2008 командир військової частини не пізніше трьох діб після отримання від керівників обласних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки акта обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця та нотаріально завірених копій документів, що підтверджують причину дострокового звільнення, зобов`язаний:
1) за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця, за винятком зміни сімейних обставин, пов`язаної з народженням у нього дитини, надіслати документи за підпорядкованістю.
Рішення про дострокове звільнення військовослужбовця приймається не пізніше ніж через три дні з дати надходження відповідних документів начальником штабу виду Збройних Сил України, оперативного командування, а для військових частин центрального підпорядкування - начальником структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України, який відповідає за кадрову роботу. Командир військової частини на підставі одержаного рішення не пізніше ніж через три дні звільняє військовослужбовця достроково в запас за сімейними обставинами;

2) за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця у зв`язку зі зміною сімейних обставин, пов`язаною з народженням у нього дитини, прийняти рішення про звільнення військовослужбовця в запас;

3) у разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення із строкової військової служби надати відповідь керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (заявнику) із зазначенням причин відмови.

З наведеного вбачається, що командир військової частини, до повноважень якого належить звільнення військовослужбовця у разі подачі рапорту про звільнення з підстав передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, повинен спочатку перевірити побутові умови та сімейний стан військовослужбовця шляхом надіслання у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану.

За результатами перевірки створена територіальним центром комплектування та соціальної підтримки комісія складає акт обстеження, який надсилається для розгляду керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд зазначає, що вищенаведеними нормами Положення №1153/2008 передбачено вжиття заходів саме командиром військової частини для з`ясування сімейного стану військовослужбовця, який подав рапорт про звільнення з військової служби з підстав наявності сімейних обставин чи інших поважних причин.

Суд наголошує, що відсутність чіткого переліку документів, які повинен надати військовослужбовець для звільнення з військової служби на підтвердження відсутності родичів першого та другого ступеня спорідненості, які можуть здійснювати догляд за одним із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, створює правову невизначеність.

Суд враховує, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованого старшим слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_2 від 19.08.2025, підтверджується, що за фактом самовільного залишення місця лікування 16.06.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_1 НГУ, солдатом за мобілізацією, стрільцем 1-го стрілецького відділення 6-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, 19 серпня 2025 року зареєстровано (відкрито) кримінальне провадження №0016615.

Однак, суд зазначає, що наразі триває стадія досудового розслідування кримінального провадження.

Посилання відповідача на те, що позивач самовільно залишив військову частину (місце проходження служби) не звільняє відповідача від обов`язку належного розгляду рапорту позивача з додержанням вимог чинного законодавства.

Крім того, представником відповідача не надано копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призупинення військової служби позивача.

У даному випадку, військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України не розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що є протиправною бездіяльністю.

У силу положень частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права.

Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. theRomania, заява №28342/95). У пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Metropolitan Churchof Bessarabiaand Others v. the Moldova, заява №45701/99).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності.

З огляду на викладене, за умови відсутності чіткості та передбачуваності правових норм, які регулюють спірні правовідносини, саме відповідач повинен доводити, що надані військовослужбовцем документи є достатніми/недостатніми для ухвалення рішення про звільнення з військової служби.

Крім того, 11.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою про складення акту перевірки сімейного стану військовослужбовця.

20.10.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було затверджено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця.

Відповідно до даного акту встановлено відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за батьком позивача, та встановлено, що батько позивача потребує постійного догляду на підставі висновку ЛКК №505.

Суд звертає увагу, що позивач надав відповідачу наявні в нього документи, в тому числі документ, що підтверджує відсутність родичів першого та другого ступеня спорідненості, які можуть здійснювати догляд за батьком.

При цьому, відповідач не вживав жодних заходів для перевірки сімейного стану військовослужбовця у порядку, що наведений вище.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ "Приватбанк" від 31.10.2025 року.

А отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) від 17.06.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник