Справа № 620/13226/25
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 січня 2026 року Чернігів Справа № 620/13226/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за позовом Управління поліції охорони в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

Управління поліції охорони в м. Києві звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в м. Києві заборгованість у сумі 57972,69 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідачем 14.01.2026 подано до суду клопотання про зупинення розгляду справи, в якому він просить суд зупинити провадження у справі № 620/13226/25 за позовом Управління поліції охорони в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів до прийняття рішення Конституційного Суду України за поданням Верховного Суду щодо конституційності приписів п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261.

В обґрунтування поданого клопотання відповідача зазначено, що спір у цій справі виник щодо відшкодування коштів, які витрачено на навчання ОСОБА_1 у Вінницькому вищому професійному училищем Департаменту поліції охорони, у зв`язку з тим, що він звільнився зі служби в органах Національної поліції України (у зв`язку із закінченням строку контракту) менше ніж через два роки з моменту закінчення навчання (що є порушенням умов контракту).

У позовній заяві Управління поліції охорони в м. Києві правові підстави звернення до суду по справі базуються на положеннях, зокрема п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261.

Відповідно до інформації з офіційного вебсайту Конституційного Суду України ухвалою колегії суддів Конституційного Суду України відкрито конституційне провадження за конституційним поданням Верховного Суду (основна реєстраційна інформація 4/256(24) 15.07.2024) щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів пункту 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (в частині, якою передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим забезпеченням).

Посилаючись на пункт 3 частини першої статті 236 КАС України, відповідач вважає, що з метою забезпечення ефективності та передбачуваності судової практики у спірних правовідносинах, провадження у цій справі доцільно зупинити до набрання законної сили рішенням у справі №4-256(24), яка розглядається Конституційним Судом України у порядку конституційного судочинства за конституційним поданням Пленуму Верховного Суду щодо конституційності приписів п. 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261.

Дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 236 КАС України визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

За правилами пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Висновки щодо застосування вищезгаданої норми процесуального права неодноразово висловлювалися Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 16.10.2019 у справі № 800/330/17, відповідно до яких, з огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі, адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:

- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку іншого провадження;

- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Отже, у заяві про зупинення провадження у справі заявник повинен надати чітке обґрунтування, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 640/11054/19.

Відповідно до частин 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, і відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі.

Водночас, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Конвенція») кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» норми Конвенції і практика Європейського суду з прав людини (далі - «ЄСПЛ», «Суд») є джерелами права для судів України.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду і ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо.

Крім того, у силу частин першої, другої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

З наведеного висновується, що встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Суд наголошує, що зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, є доцільним у випадках, коли предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акта, якими врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи. В інших випадках визнання неконституційним закону чи іншого акта не матиме впливу на правове регулювання відносин, що виникли (відбулися) до ухвалення рішення Конституційним Судом України.

Подібна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.10.2021 у справі №200/5458/20-а, від 19.07.2022 у справі №200/7172/20-а, від 09.02.2023 у справі №600/724/20-а.

Перевіривши доводи відповідача, суд уважає, що заявник у зазначеній заяві належним чином не обґрунтував наявності зв`язку між очікуваним рішенням Конституційного Суду України і предметом цього спору, в тому числі не конкретизував, у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи без попереднього вирішення органом конституційної юрисдикції зазначеної касаційної скарги.

У разі прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності наведеного вище положення за наслідками розгляду конституційного подання, на що посилається заявник, такі положення втратять чинність лише з моменту ухвалення відповідного рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Підсумовуючи наведене, суд не вбачає об`єктивної неможливості подальшого розгляду позову Управління поліції охорони в м. Києві, підстави для зупинення провадження у цій справі відсутні, а тому клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження в адміністративній справі № 620/13226/25 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 236, 248, 256, 293, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження в адміністративній справі № 620/13226/25 за позовом Управління поліції охорони в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО