Справа № 320/15132/25
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Парінова А.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Будпостач" до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Приватне підприємство «Будпостач» звернулось до суду з адміністративним позовом до Рівненської митниці, відповідно до якого просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 11 березня 2025 року № UA204150/2025/000024/1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Приватним підприємством «Будпостач» для митного оформлення імпортованого товару надано митниці основні документи, які підтверджують митну вартість товару за ціною контракту. Проте, відповідачем протиправно визначено митну вартість імпортованих ПП «Будпостач» товарів - велосипедів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, в результаті чого було збільшено митні платежі на суму 11 086,50 доларів США (графи 28, 30 Рішення) та необґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 11.03.2025 № UA204150/2025/000024/1.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Рівненська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 року у справі №320/15132/25 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову Приватному підприємству «Будпостач» до Рівненської митниці відмовити повністю; розгляд апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 року здійснити за участі представника Рівненської митниці.

В апеляційній скарзі Рівненська митниця посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в наявних у митниці документах, які надавались декларантом на підтвердження заявленої митної вартості за основним методом, відсутні всі відомості щодо фактично сплаченої ціни товарів та що підтверджують числові значення всіх обов`язкових складових митної вартості товарів, повноту їх додавання до ціни товару, тим самим декларантом заявлено митниці неповні відомості про митну вартість товарів та обраний метод її визначення. Декларантом не усунуто наявні обставини, які унеможливлюють визначення митної вартості за основним методом. Відтак, відомості, що містяться в наданих декларантом документах є необ`єктивними, не підтверджені належним чином документально, чим порушено вимоги частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 та частини 2 статті 52 Митного кодексу України. Обраний декларантом метод за ціною договору не відповідає умовам, визначеним в статті 58 глави 9 Митного кодексу України, а також наявні обставини, визначені частиною 2 статті 58 Митного кодексу України, у зв`язку з чим застосування методу за ціною договору неможливо.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Рівненської митниці, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Щодо клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з поданого клопотання апелянта, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Згідно з пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши клопотання відповідача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Приватне підприємство «Будпостач» (ідентифікаційний код 24267110, місцезнаходження: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9-Е, кім. 314) зареєстроване в якості юридичної особи 07.03.1996, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зроблено запис №0000680.

Основний вид діяльності: 46.43 оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення.

Інші види діяльності, зокрема: 45.11 торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.40 торгівля мотоциклами, деталями та приладдям до них, технічне обслуговування і ремонт мотоциклів; 46.11 діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 46.49 оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.61 оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням; 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням.

01.10.2023 між позивачем (далі також - покупець) та виробником товарів компанією SHAOXING KUNLUN IМР&ЕХР CO, LTD (Китай) (далі також - продавець) було укладено контракт № 1665 (далі - контракт), відповідно до пп. 1.1, 1.2, 1.3 якого продавець виробляє та продає, а покупець приймає і оплачує товари велосипеди, електричні велосипеди та запчастини до них (далі - товар). Найменування (перелік), кількість, ціна, умови та строки поставки вказуються у проформах-інвойсах та інвойсах, що є невід`ємною частиною цього контракту. Товар поставляється окремими партіями. Сторони домовилися, що товари поставляються згідно з правилами Інкотермс 2020, що зазначаються в інвойсі (п.1.3 контракту). Відповідно до п.4.1 контракту вартість товару включає в себе вартість пакування.

24.02.2020, для організації перевезення товару до митного кордону України позивач уклав з ТОВ «Мерск Україна Лтд» (далі - експедитор) договір транспортного експедирування №UA00072711.

14.02.2022 для перевезення товарів до України позивач уклав з компанією Maersk A/S (Данія) (далі - перевізник) договір на перевезення зовнішньоторговельних вантажів №UA00072649.

22.10.2024 продавець надав позивачу проформу-інвойс № KL240325-1 для оплати товару за ціною 364200,00 доларів США на умовах оплати: 109260,00 доларів США передоплата та 254940,00 доларів США безвідкличний акредитив із відтермінуванням платежу протягом 90 календарних днів з дати відвантаження товару, зазначеного в коносаменті.

10.09.2024 на виконання вимог, зазначених у проформі інвойсі № KL240325-1, позивач на підставі контракту від 01.10.2023 №1665 перерахував продавцю згідно платіжної інструкції в іноземній валюті №275 за велосипеди грошові кошти в розмірі 218520,00 доларів США.

22.10.2024 продавець надав позивачу прайс-лист для підтвердження ціни на велосипеди на умовах поставки: FOB порт TIANJIN, Китай, правил Інкотермс 2020.

03.12.2024 позивач згідно з контрактом від 01.10.2023 №1665 відкрив на ім`я продавця у Першому українському міжнародному банку акредитив № КІЕІ336520721 на суму 254 940,00 доларів США для оплати товару, вказаного у проформі-інвойсі.

16.12.2024 продавець надав позивачу комерційний інвойс №KL240325-lB для відвантаження товару в чотирьох контейнерах за ціною 92455,50 доларів США на умовах оплати: 109 260,00 доларів США передоплата та акредитив із відтермінуванням платежу 90 днів, на умовах поставки: FOB порт TIANJIN, Китай, правил Інкотермс 2020, а також надав пакувальний лист до комерційного інвойсу.

18.12.2024 для вивезення товару в чотирьох контейнерах із Китаю до України митними органами Китаю була оформлена митна декларація №00331737.

27.12.2024 продавець передав товар у чотирьох контейнерах перевізнику для доставки в порт Гданськ у Польщі та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент №APU089362.

30.12.2024 на товари, що вказані в комерційному інвойсі, був виписаний сертифікат походження №24С379120132/50010, що підтверджує країну походження товарів - Китай.

17.01.2025, ураховуючи, що товари перевозилися в чотирьох контейнерах, для уникнення простою транспорту, позивач на підставі комерційного інвойсу від 16.12.2024 №KL240325-1B склав чотири специфікації, зокрема: специфікацію №1 на товари в контейнері № MSKU1899874 за ціною 23549,50 доларів США; специфікацію №2 на товари в контейнері № MRKU4718010 за ціною 22880,00 доларів США.

Загальна сума по двох специфікаціях складає 46 429,50 доларів США.

11.02.2025 для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг перевізник компанія Maersk A/S (Данія) надав йому інвойси № та , експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» надав позивачу рахунок фактуру №.

17.02.2025 для підтвердження витрат на транспортування товару експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» надав позивачу довідку про транспортні витрати №29, згідно з якою вартість послуг перевезення товару у чотирьох контейнерах морським шляхом за межами території України складає 480 883,20 грн, з них товару у контейнері № MSKU1899874 - 120 220,80 грн, товару у контейнері № MRKU4718010 - 120 220,80 грн, а також залізничним шляхом за межами території України у чотирьох контейнерах складає 5 698,10 доларів США, з них вартість перевезення товару у контейнері № MSKU1899874 - 1 424,51 дол. США, у контейнері № MRKU4718010 - 1 424,53 дол. США.

Відповідно до накладних УМВС від 02.03.2025 №01454 та від 05.03.2025 №01516 товар залізничним транспортом був доставлений із порту Гданськ, Польща до Рівненської митниці.

11.03.2025 позивач подав відповідачу митну декларацію №25UA03U5 для митного оформлення товару, який перевозився в двох контейнерах №№ MSKU1899874, MRKU4718010. У цій декларації позивач митну вартість визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації позивач зазначив загальну суму митної вартості товару в розмірі 46 429,50 доларів США, а також транспортні витрати 117 628,3145 грн (2 949,04 доларів США) та 240 441,60 грн.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації від 11.03.2025 №25UA03U5 декларант додав передбачені ст. 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації. Вказані документи зазначені також у картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні від 11.03.2025 №UA204150/2025/000064, наданої позивачу відповідачем, а саме: контракт від 01.10.2023 №1665 між позивачем та компанією SHAOXING KUNLUN ІМР&ЕХР CO.LTD (Китай); прайс-лист продавця від 22.10.2024 щодо ціни товару на умовах поставки FOB порт TIANJIN Китай правил Інкотермс 2020; комерційний інвойс від 16.12.2024 №KL240325-1B для відвантаження товару за ціною 92455,50 дол. США, на умовах оплати 109260,00 дол. США передоплата та акредитив із відтермінуванням платежу 90 днів, на умовах поставки FOB порт TIANJIN Китай правил Інкотермс 2020; специфікацію №1 до комерційного інвойсу на товари в контейнері № MSKU1899874 за ціною 23 549,50 дол. США; специфікацію №2 до комерційного інвойсу на товари в контейнері № MRKU4718010 за ціною 22 880,00 дол. США; платіжну інструкцію в іноземній валюті від 10.09.2024 №275 про оплату продавцю товару грошових коштів у розмірі 218 520,00 дол. США; акредитив від 03.12.2024 № КІЕІ336520721, відкритий позивачем згідно з контрактом від 01.10.2023 №1665 на ім`я продавця у Першому українському міжнародному банку для оплати товарів на суму 254940,00дол.США; митну декларацію Китаю від 18.12.2024 №00331737, оформлену для вивезення товару у чотирьох контейнерах з Китаю до України за ціною 92455,50 дол. США; сертифікат походження товару від 30.12.2024 №24С379120132/50010; договір транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711 між позивачем та ТОВ «Мерск Україна ЛТД»; договір на перевезення зовнішньоторговельних вантажів від 14.02.2022 №UA00072649 між позивачем і компанією Maersk A/S (Данія); коносамент від 27.12.2024 № APU089362 про перевезення товарів у чотирьох контейнерах водним транспортом від Китаю до порту Гданськ у Польщі; інвойси компанії перевізника Maersk A/S (Данія) від 11.02.2025 № та для оплати позивачем послуг з транспортування товарів; рахунок-фактура експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 11.02.2025 № для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів; довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 17.02.2025 №29, згідно з якою вартість послуг транспортування товарів за межами території України складає 480 883,20 грн., а також 5 698,10 дол. США; залізничні накладні УМВС від 02.03.2025 №01454 та від 05.03.2025 №01516, згідно з якими товари з порту Гданськ у Польщі були доставлені до Рівненської митниці; презентацію товарів; відомості з мережі Інтернет про ціну ідентичних товарів на ринках Китаю; декларацію митної вартості.

11.03.2025 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення №18592, в якому зобов`язав декларанта надати додатково документи: 1) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 2) виписку з бухгалтерської документації продавця; 3) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 4) копію митної декларації країни відправлення; 5) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваної партії товарів; 6) транспортні (перевізні) документи за маршрутом Гданськ (Польща) - Шебжешин (Польща).

11.03.2025 у відповідь на електронне повідомлення позивач повідомив відповідача, що всі наявні документи, що підтверджують митну вартість товару, були додані до митної декларації.

Прайс-лист продавця від 22.10.2024 та митна декларація країни відправлення (Китай) від 18.12.2024 №00331737 були надані відповідачу разом з митною декларацією, що підтверджується відомостями, зазначеними в картці відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні від 11.03.2025 №UA204150/2025/000064.

11.03.2025 Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA204150/2025/000024/1, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів за резервним методом на рівні 5,02 дол. США/кг., інформаційне джерело митна декларація від 10.02.2025 №25UA63U1.

11.03.2025 Рівненська митниця надала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів №UA204150/2025/000064.

Позивач, вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів протиправним, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи, в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав щодо застосування резервного методу. Зважаючи на викладене, в даній справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактну ціну оцінюваних товарів, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В контексті викладеного, суд першої інстанції вірно вказав, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено. Разом з тим митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Із зазначеним погоджується і колегія суддів.

Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Стаття 57 Митного кодексу України регулює методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Верховним Судом у постанові від 15 лютого 2024 року у справі № 640/29559/20 вказано, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів митна вартість товару була визначена за резервним методом.

При проведенні перевірки правильності розрахунку митної вартості товару, заявленої декларантом за основним методом визначення митної вартості, та відомостей, які містяться в наданих до митного оформлення документів, відповідачем встановлено розбіжності.

У рішенні про коригування митної вартості від 11.03.2025 № UA204150/2025/000024/1 митний орган, як підстави для коригування митної вартості товару зазначив:

« 33. Підстави прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості.

Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки: декларантом не подано усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов зазначених у ч.2-4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч. 5 ст. 54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994;

Подані до митного оформлення документи є неповними та містять розбіжності:

I. Відповідно до пункту 1.2 контракту від 01.10.2023 № 1665 (далі - контракт), найменування (перелік), кількість, ціна за одиницю і загальна вартість товару, умови поставки та строки поставки вказуються у проформах - інвойсах та інвойсах, які є невід`ємними частинами даного контракту. У інвойсі від 16.12.2024 № КІ.240325-1В зазначено реквізити проформи-інвойсу від 22.10.2024 № КL240325-1. Проте, до митного оформлення не надано проформу - інвойс від 22.10.2024 № КL240325-1.

У повідомленні, що зазначене під кодом документу 3001 (банківський платіжний документ, що стосується товару), зазначені реквізити акредитиву від 03.12.2024 № КІЕ, який до митного оформлення не наданий.

Сума платежу, що вказана у банківській платіжній інструкції від 10.09.2024 № 275, не кореспондується з вартістю оцінюваної партії товару, що зазначена у інвойсі від 16.12.2024 № КL240325-1В. Також у графі 70 банківської платіжної інструкції від 10.09.2024 № 275 зазначено лише реквізити контракту, без зазначення проформи - інвойсу або інвойсу, що стосується оцінюваної партії товару.

У графах 24 накладних УМВС від 02.03.2025 № 01454 та від 05.03.2025 № 01516 зазначено пакувальні листи та два документи МRN, що до митного оформлення не надані.

Згідно коносаменту від 27.12.2024 № АРU089362 порт призначення Гданськ (Польща), згідно накладних УМВС від 02.03.2025 № 01454 та від 05.03.2025 № 01516 місце відправлення оцінюваних товарів Шебжешин (Польща). Таким чином, до митного оформлення не надано транспортних (перевізних) документів за маршрутом Гданськ (Польща) - Шебжешин (Польща).

У інвойсах від 11.02.2025 № та № , та довідці про транспортні витрати від 17.02.2025 № 29 перелік наданих транспортних послуг не співпадає з відомостями, що зазначені у декларації митної вартості, а саме наявні розбіжності щодо вартості навантаження, залізничного перевезення.

До митного оформлення надано копію митної декларації країни відправлення (Китай) від 18.12.2024 № 00331737 без перекладу, що унеможливлює перевірку відомостей зазначених у ній.

II. Відповідно до статті 64 Митного кодексу України Рівненська митниця володіє інформацією щодо митної вартості товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від МД від 10.02.2025 № 25UA63U1 - 5,02 USD/кг.

III. Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання додаткових документів згідно з переліком:

1)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

2)виписка з бухгалтерської документації продавця;

3)каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару,

4)копія митної декларації країни відправлення;

5)банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваної партії товарів;

6)транспортні (перевізні) документи за маршрутом Гданськ (Польща) - Шебжешин (Польща)

У відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

IV. За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 Митного кодексу України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних товарів (статі 59-61 Митного кодексу України), достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 Митного кодексу України, митну вартість товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.

Митну вартість товару визначено на підставі інформації щодо митної вартості товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 10.02.2025 № 25UA63U1 - 5,02 USD/кг.

Числове значення митної вартості товару у валюті рахунку становить 66188,7000 дол. США, на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 2732732,8569 грн».

За доводами апелянта, платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж (у разі коли відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу), не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару.

Таким чином, відповідач вважає, що наданий позивачем платіжний документ не можливо пов`язати з даними поставками.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2023 року у справі № 820/3767/16, розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.

Також у вищенаведеній постанові Верховного Суду визначено, що суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування митним органом додаткових документів у декларанта.

В частині тверджень апелянта про те, що покликання в банківському платіжному документі лише на контракт не є достатнім задля того, щоб пов`язати його з конкретною поставкою, оскільки контракт довгостроковий та розрахований на чимало поставок, суд зазначає, що в графі 70 «Призначення платежу» платіжних інструкцій зазначено, що оплата здійснюється відповідно до контракту від 01.10.2023 №1665, тому деталізація платежу чи її відсутність (посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі) не впливає на числові значення складових митної вартості товарів і не може позбавляти декларанта на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Крім того, у графі 70 банківської платіжної інструкції від 10.09.2024 № 275 зазначено реквізити контракту та назву товару - велосипеди, що оплачується.

Щодо пакувальних листів, судова колегія враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 24.01.2020 в справі №808/8663/15, посилання контролюючого органу на ненадання позивачем пакувального листа, що передбачено умовами контракту, суд апеляційної інстанції також обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки надання до митного оформлення такого документу як пакувальний лист не передбачено частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. Крім цього, пакувальний лист, як документ в якому відображається вид товару, що знаходиться в товарному місці (контейнер, ящик, коробка тощо) не містить відомостей щодо вартості товару, а отже не може підтверджувати числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості. Таким чином, не надання до митного оформлення пакувального листа, не можливо визначити як розбіжність у поданих документах, яка стосується числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом».

Таким чином, пакувальний лист не передбачений у переліку документів, визначених у статті 53 МК України, як документ, що підтверджує митну вартість товарів.

Відповідно до п. 4.1 контракту вартість товару включає в себе вартість пакування, тому витрати на пакування товару декларантом не заявлялися при визначенні митної вартості в митній декларації від 11.03.2025 №25UA03U5.

За доводами скарги апелянтом не обґрунтовано висновок про те, що ненадання позивачем транзитних митних декларацій MRN до митної декларації для підтвердження митної вартості товару дає підстави митному органу заперечувати розмір визначеної декларантом митної вартості товару, та підстави неврахування наданих позивачем транспортних документів для підтвердження витрат на перевезення.

Щодо транспортних (перевізних) документів за маршрутом Гданськ (Польща) - Шебжешин (Польща), судова колегія враховує наступне.

Відповідно до проформи-інвойсу від 22.10.2024 № KL240325-1 та комерційного інвойсу від 16.12.2024 №KL24O325-1B, як це передбачено пп. 1.2, 1.3 контракту, продавець постачав товар на митну територію України морським транспортом із Китаю на умовах поставки FOB порт TIANJIN Китай правил Інкотермс 2020. Вказані умови поставки зобов`язують продавця сплачувати витрати на перевезення вантажу до порту країни відправлення, TIANJIN (Китай), та на його завантаження на судно в цьому порту.

До митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), як витрати на перевезення товару на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

- витрати на морське перевезення товару від порту відправлення товару TIANJIN (Китай) до порту призначення Гданськ (Польща), та пов`язані з цим перевезенням на вивантаження товару;

- витрати на залізничне перевезення товару від порту призначення Гданськ (Польща) до пункту пропуску Грубешів - Ізов на кордоні Польща (Україна), та пов`язані з цим перевезенням на навантаження (вивантаження) товару.

24.02.2020 для організації перевезення товару позивач уклав з ТОВ «Мерск Україна Лтд» договір транспортного експедирування №UA00072711.

За умовами поставки FOB, порт TIANJIN Китай, правил Інкотермс 2020, витрати на транспортування товару з порту відправлення товару TIANJIN (Китай) до митного кордону України не включені у вартість товару, відтак позивач подав митному органу 11.02.2025 разом з документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, за ціною договору, відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 53 МК України, наступні транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів: договір транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711 між позивачем і експедитором ТОВ «Мерск Україна Лтд»; договір на перевезення зовнішньоторговельних вантажів від 14.02.2022 №UA00072649 між позивачем і перевізником Maersk A/S (Данія); довідку експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 17.02.2025 №29, згідно з якою вартість послуг перевезення товару за межами території України складає 480883,20 грн., а також 5698,10 дол. США; рахунок-фактуру експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 11.02.2025 № для оплати позивачем експедиторських послуг при перевезенні товару; інвойси перевізника Maersk A/S (Данія) від 11.02.2025 №№, для оплати позивачем послуг з перевезення товарів; коносамент від 27.12.2024 №APU089362 про перевезення товарів у чотирьох контейнерах морським транспортом від порту TIANJIN (Китай) до порту Гданськ (Польща); залізничні накладні УМВС від 02.03.2025 №01454 та від 05.03.2025 №01516, згідно з якими товари з порту Гданськ у Польщі були доставлені до Рівненської митниці.

Відповідно до інвойсів перевізника Maersk A/S (Данія) від 11.02.2025 №№, зазначена наступна вартість перевезення товару в чотирьох контейнерах, зокрема, у доларах США: оформлення документації у Гданську, Польща - 57,77 дол. США; операційні послуги терміналу у Гданську, Польща - 840,33 дол. США; залізничне перевезення Гданськ, Польща - пункт пропуску Грубешів - Ізов на кордоні Польща/Україна, вартість якого становить 4800,00 дол. США.

Разом вартість перевезення за митною територією України чотирьох контейнерів з товаром складає - 5698,10 дол. США.

Згідно з цією довідкою вартість послуг перевезення товару за межами території України морським шляхом складає 480883,20 грн, а також залізничним шляхом складає - 5 698,10 дол. США.

Також, у довідці експедитора вказана наступна вартість перевезення товару в чотирьох контейнерах, зокрема, у доларах США: оформлення документації у Гданську, Польща - 57,77 дол. США; операційні послуги терміналу у Гданську, Польща - 840,33 дол. США; залізничне перевезення Гданськ, Польща - пункт пропуску Грубешів - Ізов на кордоні Польща/Україна, вартість якого становить 4800,00 дол. США.

Разом вартість перевезення поза межами території України чотирьох контейнерів з товаром складає - 5698,10 дол. США.

У довідці експедитора вказано також вартість перевезення товару по кожному із чотирьох контейнерів за митною територією України, зокрема, в доларах США: вартість перевезення контейнера з товаром №MSKU1899874, зазначеного у інвойсі від 16.12.2024 №KL24O325-1B, - 1424,51 дол. США; вартість перевезення контейнера з товаром № MRKU4718010, зазначеного у інвойсі від 16.12.2024 №KL24O325-1B - 1424,53 дол. США, тобто, разом вартість перевезення двох контейнерів з товаром - 2849,04 дол. США.

У графі 21 декларації митної вартості від 11.03.2025 №25UA03U5 зазначено витрати на навантаження, вивантаження товару в розмірі 117628,3145 грн, що, згідно розділу «Г» декларації митної вартості, по курсу НБУ, становить 2849,04 дол. США. При цьому декларант у графі 21 декларації митної вартості до витрат на навантаження, вивантаження та обробку товару, що обраховані в доларах США, як це передбачено роботою програми, додав також вартість залізничних перевезень.

Отже, витрати по перевезенню двох контейнерів у довідці та декларації митної вартості є тотожними та складають 2849,04 дол. США.

Відповідно до інвойсів перевізника Maersk A/S (Данія) від 11.02.2025 №№,, довідки експедитора про транспортні витрати від 17.02.2025 №29 витрати на залізничне перевезення товару в двох контейнерах від порту призначення Гданськ (Польща) до пункту пропуску Грубешів - Ізов на кордоні Польща (Україна), і пов`язані з цим перевезенням навантаження (вивантаження) товару склали - 117628,3145грн, та занесені декларантом до митної декларації від 11.03.2025 №25UA03U5 (графи 20, 21).

В свою чергу, митний орган не навів жодних заперечень щодо розміру послуг транспортування, зокрема що вони є занижені чи неправдиві.

При цьому, з наданих документів відповідач чітко міг встановити вартість витрат на навантаження, виваження, транспортування імпортованого позивачем товару, а розбіжності щодо вартості навантаження, залізничного перевезення та переліку послуг у інвойсах та довідці про транспортні витрати відсутні.

Таким чином, вказані митним органом розбіжності та недоліки не дають підстав для висновку про відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не може бути підставою для витребування у позивача додаткових документів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що довідка про транспортні витрати є достатнім доказом у справі, з чим погоджується і колегія суддів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року у справі № 520/6058/24.

Щодо перекладу копії митної декларації країни відправлення, судом враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

З метою вирішення питання практичної реалізації Угоди про інформаційне забезпечення між Держмитслужбою та Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати, 02.08.2010 підписано протокол, яким передбачено, зокрема, що експортна митна декларація на товари походженням з КНР може використовуватися митними органами України як додаткова довідкова інформація за умови верифікації такої декларації та її перекладу на державну мову Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18 зазначив, що митний орган відповідно до статті 254 МК України вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Отже, вимога органу доходів і зборів про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18, від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, від 25.11.2020 у справі № 640/4941/19.

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення до позивача з вимогою про необхідність надання перекладу на українську мову документів, які були подані до митного оформлення, з обґрунтуванням необхідності перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації (із зазначенням про те, які саме відомості необхідно перевірити або підтвердити).

При цьому, митна декларація країни постачальника, в силу ст. 53 МК України, є не обов`язковим документом для здійснення розмитнення товарів.

Щодо застосування резервного методу визначення митної вартості товару, судом враховано наступне.

У постанові від 25 лютого 2020 року по справі №260/718/19 Верховний Суд зауважив, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованою особою та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що заявлялись до митного оформлення чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Наявність в інформаційних базах даних митниці інформації про те, що у попередні періоди аналогічні чи подібні товари були оформлені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність визначення митної вартості декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13 січня 2022 року у справі № 520/11061/2020, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. Резервний метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях і це обґрунтування повинне бути підтвердженим у рішенні про коригування митної вартості.

Разом з тим, у оскаржуваному рішенні про коригування заявленої митної вартості інші дані, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, відсутні.

Резюмуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Натомість, відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 195, 243, 250, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

А.Б. Парінов