Справа № 140/4573/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 140/4573/25 пров. № А/857/43348/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Коберський І.Л.

від відповідача - Манькова І.Л.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст» на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03.10.2025р. про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст» до Хмельницької митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів (суддя суду І інстанції: Смокович В.І., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 03.10.2025р., м.Луцьк, дата складання повної ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

02.05.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Ековіст» звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем Хмельницькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів № UA400030/2024/000110/2 від 06.12.2024р., № UA400030/2024/000111/2 від 09.12.2024р., № UA400030/2024/000112/2 від 09.12.2024р., № UA400030/2024/000116/2 від 10.12.2024р., № UA400030/2024/000113/2 від 10.12.2024р.; стягнути на користь ТзОВ «Ековіст» сплачений при зверненні до суду судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (Т.1, а.с.1-32).

Згідно ухвали суду від 09.05.2025р. вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (Т.1, а.с.203 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано прийняті відповідачем Хмельницькою митницею рішення про коригування митної вартості товарів № UA400030/2024/000110/2 від 06.12.2024р., № UA400030/2024/000111/2 від 09.12.2024р., № UA400030/2024/000112/2 від 09.12.2024р., № UA400030/2024/000116/2 від 10.12.2024р., № UA400030/2024/000113/2 від 10.12.2024р.; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 2606 грн. 02 коп. сплаченого судового збору (Т.2, а.с.40-51).

24.09.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ТзОВ «Ековіст» подав до суду заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу (Т.2, а.с.55-57).

Відповідно до ухвали суду від 03.10.2025р. заяву ТзОВ «Ековіст» про стягнення судових витрат на правничу допомогу залишено без розгляду (Т.2, а.с.77-78).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням (ухвалою суду), його оскаржив позивач ТзОВ «Ековіст», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення і стягнення витрат на правничу допомогу, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву про ухвалення додаткового рішення і стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити (Т.2. а.с.82-85).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в спірному випадку позивач повідомив у позовній заяві про очікувані витрати на професійну правничу допомогу, чим виконав приписи ч.7 ст.139 КАС України.

Відповідач Хмельницька митниця скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права, постановив законну ухвалу, яка також відповідає усталеній судовій практиці щодо вирішення вказаного процесуального питання (Т.2, а.с.133-138).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що в позовній заяві позивач ТзОВ «Ековіст» вказував на те, що очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. Тобто, позивачем наведено лише попередній орієнтовний розрахунок можливих понесених судових витрат.

Докази на підтвердження понесених судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 25000 грн. адвокатом та керівником ТзОВ «Ековіст» додано лише до заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Іншої заяви в порядку абз.2 і 3 ч.7 ст.139 КАС України позивачем чи його представником до закінчення судових дебатів та постановлення судового рішення не надавалося. Не містить вимоги про відшкодування витрат на професійну допомогу і сама позовна заява.

В свою чергу, вказаний у позові орієнтовний попередній розрахунок очікуваних понесених судових витрат не може вважатись заявою, поданою в розумінні ч.7 ст.139 КАС України.

Висловлений стороною намір подати певні докази на підтвердження вартості заявлених судових витрат після ухвалення судового рішення є обставиною, яка дозволяє суду не вирішувати відповідне питання у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.

Однак, оскільки позивач до ухвалення судом рішення у справі не заявив у встановленому порядку вимогу про здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу, не вказав про наявність поважних причин, які б перешкоджали поданню доказів на підтвердження заявленого розміру понесених судових витрат (щодо правничої допомоги), суд виснував, що заяву, яка б у розумінні положень ч.7 ст.139, ч.3 ст.143 КАС України надавала суду правові передумови для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, позивач у визначений КАС України строк не подав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідач витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними, виходячи з наступного.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як можна встановити із змісту заяви ТзОВ «Ековіст» про стягнення судових витрат, позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 25000 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено наступні письмові докази (в копіях/оригіналах):

договір № б/н від 01.12.2023р. про надання правової допомоги, укладений між позивачем ТзОВ «Ековіст» та адвокатом Коберським А.П. (Т.2, а.с.60-62);

додаткову угоду № 2 до цього договору від 01.01.2025р., в якій сторони узгодили вартість послуг адвоката в розмірі 5000 грн. за оскарження одного рішення митного органу (Т.2, а.с.65);

акт від 24.09.2025р. приймання-передачі послуг в рамках договору № б/н від 01.12.2023р. про надання правової допомоги, відповідно до положень якого адвокат Коберський А.П. надав, а ТзОВ «Ековіст» прийняв юридичні послуги на загальну суму 25000 грн., які полягають у вивченні доказів по справі, аналізі законодавства та судової практики, формуванні правової позиції у справі; підготовці позовної заяви, відповіді на відзив, а також складанні клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (Т.2, а.с.66);

ордер серії ВХ № 1048717 від 01.12.2023р. на ведення справи адвокатом Коберським А.П. в судах всіх інстанцій в інтересах ТзОВ «Ековіст» (Т.2, а.с.58).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка у ч.7 ст.139, ч.3 ст.143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати.

Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до ст.252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

На думку колегії суддів, заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, не була подана в межах строку, встановленого ч.7 ст.139 КАС України.

Так, відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.3 ст.143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В ухвалах та постанові від 25.07.2023р. у справі № 340/4492/22, від 08.01.2024р. у справі № 580/3758/19, від 23.01.2024р. у справі № 380/12348/22 Верховний Суд дійшов висновку що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Також Верховний Суд у своїй постанові від 20.08.2024р. у справі № 280/3862/20 виснував, що зазначення ж у прохальній частині позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат з відповідача не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань, суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

У вказаній постанові Верховний Суд також зазначив, що визначені п.3 ч.1 ст.252 КАС України підстави для ухвалення додаткового рішення передбачають, що на момент ухвалення рішення у суду була можливість вирішити питання про судові витрати, однак таке питання не було вирішене. При цьому, невирішення цього питання відбулось з вини суду, а не учасника процесу.

У тексті позовної заяви ТзОВ «Ековіст» вказало про орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу, визначило суму витрат в розмірі 25000 грн., наголосивши на її можливій зміні, а також зазначило про надання доказів понесення цих витрат в порядку ч.7 ст.139 КАС України (Т.1, зворот а.с.12).

Наведені положення позовної заяви не можна розцінювати як заяву ТзОВ «Ековіст» про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки в резолютивній частині позовної заяви зазначена вимога про стягнення лише сплаченого позивачем судового збору.

Окрім цього, підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, із цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

З представлених документів убачається, що їх частину оформили після того, як суд ухвалив рішення від 19.09.2025р. по справі.

Зокрема, 24.09.2025р. договірними сторонами складено акт приймання-передачі послуг в рамках договору № б/н від 01.12.2023р. про надання правової допомоги.

При цьому, ряд поданих позивачем доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, існували ще до ухвалення рішення у цій справі, про що свідчать дати таких документів.

За викладеної ситуації суд першої інстанції не міг вирішувати питання про відшкодування на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, адже вимоги позивача, заявлені за посередництва його представника, про їх відшкодування побудовані на обставинах, які набули об`єктивної форми після того, як суд розглянув і задовольнив його позов.

Іншими словами, колегія суддів не заперечує того, що позивач, звернувшись із позовом до суду, отримав правничу допомогу адвоката, як і того, що витрати, які він у зв`язку з цим фактично поніс чи міг (або ще має) понести, охоплюються поняттям судових витрат у значенні ст.134 КАС України.

Разом з тим, про ці обставини позивач повідомив суду після ухвалення рішення від 19.09.2024р., тобто, без дотримання вимог ч.7 ст.139, ч.3 ст.143 КАС України.

Викладене в своїй сукупності дає підстави вважати, що позивач не подав заяви, яка б у розумінні положень ч.7 ст.139, ч.3 ст.143 КАС України давала суду підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Відтак, відсутність на момент ухвалення рішення в суду доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.252 КАС України.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за наведених умов в суду першої інстанції були достатні та належні підстави для залишення заяви ТзОВ «Ековіст» без розгляду на підставі ч.7 ст.139 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду ґрунтується на вимогах закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ТзОВ «Ековіст».

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековіст» на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03.10.2025р. про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі № 140/4573/25 залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю «Ековіст».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Дата складання повного судового рішення: 16.01.2026р.