Справа № 280/4691/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року м. Дніпросправа № 280/4691/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління Служби безпеки України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Мінаєва К.В.) в адміністративній справі №280/4691/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2019 по 18.12.2022 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавствам України станом на 01 січня кожного року проходження служби;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивачу з 01.01.2019 по 18.12.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством України станом на 01 січня кожного року проходження служби, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум без зменшення відсоткового розміру щомісячної премії фактично виплаченої у період з 01.01.2019 по 18.12.2022, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних внаслідок несвоєчасного нарахування та виплати такого грошового забезпечення до моменту фактичного його нарахування та виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2012 року по 18 грудня 2022 року позивач проходив службу в Управлінні СБУ в Запорізькій області, після чого був переведений для подальшого проходження служби в ГУ СБУ в АР Крим. З відповіді відповідача на запит представника позивача стало відомо, що нарахування встановленого посадового окладу та окладу за військовим званням за весь час служби здійснювалось виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного року. Враховуючи наведене, позивач просить здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення у належному йому розмірі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України в Запорізькій області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 18.12.2022 грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) без урахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 18.12.2022 грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.

Позивачем та відповідачем на вказане рішення суду подані апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у справах цієї категорії судами повинно бути підтверджено необхідність застосування відповідачами при обчисленні грошового утримання позивачів за період часу з 01.01.2019 до 30.01.2020 розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством на 01 січня кожного року. Вказує на релевантність правової позиції щодо застосування пункту 4 Постанови № 704 у інших правовідносинах - спорі про видачу довідки для перерахунку пенсії з 01.01.2020 та з 01.01.2021, викладену у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21, оскільки пункт 4 Постанови № 704, як правова норма щодо визначення розміру складових грошового забезпечення, застосовується та тлумачиться однаково для усіх осіб, незалежно від категорії спору. Також наголошує на необхідності здійснення нарахування виплат (основної вимоги) з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, оскільки ці вимоги не є передчасними, а стосуються основної вимоги та порядку поновлення його порушених прав. Звертає увагу, що питання розподілу судових витрат в частині витрат на правову допомогу не вирішувалось судом взагалі, не дивлячись на вимогу в позовній заяві та надані документи на підтвердження судових витрат в цій частині.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що із набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 не відбулося жодних змін (а саме у бік зменшення) тієї базової арифметичної величини - 1762 грн., виключно із застосуванням якої у період з 01.03.2018 дотепер розраховуються/визначаються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, тобто базова величина для обрахунку розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями є сталою дотепер. Відповідач наголошує на відсутності юридичного факту, що має значення та свідчать про зміну (збільшення) з 01.03.2018 по день виключення зі списків особового складу УСБУ в Запорізькій області позивача, так і дотепер розміру тієї базової величини (1762 грн.), яка застосовується для розрахунку розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців. Враховуючи зазначене вважає, що ним правомірно здійснений розрахунок грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2019 по 18.12.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру 1762 гривні та шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 відповідає вимогам п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704.

Сторони правом подання відзивів на апеляційні скарги не скористались.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.01.2019 по 18.12.2022 позивач проходив службу в Управлінні Служби безпеки України в Запорізькій області, що сторонами не заперечується.

Представник позивача направив до відповідача адвокатський запит за вих. №73 від 22.05.2025 із проханням повідомити, зокрема, розмір прожиткового мінімуму, який застосовувався для обчислення грошового забезпечення ОСОБА_1 в період часу з 01.01.2018 до 19.12.2022 в розрізі 2018-2022 років щорічно.

Листом Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 28.05.2025 №59.1/59/4-2510 представника позивача повідомлено, що розмір посадового окладу, окладу за військовим званням ОСОБА_1 визначався шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

На думку позивача, у період проходження служби з 01.01.2019 по 18.12.2022 відповідачем неправильно проводилось нарахування йому грошового забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо обчислення та виплати грошового забезпечення позивача в період з 01.01.2020 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Спірним у справі є вирішення питання щодо правомірності дій відповідача з приводу нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2019 по 18.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018, замість використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2019, 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022.

Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить наступного висновку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 Закону №2011-ХІІ).

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 № 2229-XII форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання означеної статті Закону № 2229-XII, Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про грошове забезпечення військовослужбовців та умови оплати праці працівників Служби безпеки України» від 21.01.1993 № 37, пунктом 2 якої визначено, виплачувати військовослужбовцям посадові оклади, крім затверджених цією постановою, оклади за військовими званнями, надбавку за вислугу років, грошову винагороду та матеріальну допомогу, грошову компенсацію замість продовольчого пайка, речового забезпечення та здійснювати інші виплати на умовах і в розмірах, установлених для військовослужбовців Збройних Сил України.

Приписами частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачається, що грошове забезпечення включає в себе усі, встановлені законом, надбавки, доплати та винагороди, передбачені під час проходження служби.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Тобто, на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

З огляду на викладене, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

29.01.2020 Шостий апеляційний адміністративний суд своєю постановою у справі №826/6453/18 визнав протиправним та скасував пункт 6 Постанови № 103, який вносив зміни в п. 4 Постанови № 704.

Таким чином, з дня набрання чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 діє редакція п. 4 постанови №704, яка була чинною до внесення вказаних змін, тобто з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Колегія суддів наголошує, що з 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.

Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі №826/9052/18 було викладено висновки про необхідність зобов`язання Кабінету Міністрів України скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 стосовно внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», що додатково свідчить про неможливість застосування п. 4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 103.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне врахувати правову позицію викладену Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21.

Так, у рішенні суду зроблено наступні висновки:

- з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

- встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб:

- станом на 01.01.2018 встановлений в розмірі 1762,00 грн. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIII);

- станом на 01.01.2020 встановлений в розмірі 2027,00 грн. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-IX);

- станом на 01.01.2021 встановлений в розмірі 2189,00 грн. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» №1082-IX);

- станом на 01.01.2022 встановлений в розмірі 2481,00 грн. (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-IX).

За наведених обставин, з 29.01.2020 грошове забезпечення військовослужбовців повинно розраховуватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, який щороку збільшувався в законах про Державний бюджет України, у зв`язку з чим і настала подія підвищення розміру винагороди за службу військовослужбовця.

При цьому, суд також зазначає, що одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди, допомоги), одноразова грошова допомога при звільненні охоплюються поняттям грошове забезпечення та є його складовими елементами.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, відповідачем протиправно не здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача з 29.01.2020 по 18.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що порушене відповідачем право позивача на отримання грошового забезпечення у належному розмірі за період з 29.01.2020 по 18.12.2022 підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача (основних та додаткових видів грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 по 18.12.2022 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи представника позивача щодо необхідності обчислення грошового утримання позивача з 01.01.2019 виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством на 01 січня кожного року, оскільки редакція пункту 4 Постанови №704, яка передбачала, що посадовий оклад визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 почала діяти лише з дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18.

Посилання представника позивача на правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 та від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин та стосуються позовних вимог про надання довідки про розмір грошового забезпечення для проведення перерахунку пенсії. В той же час у цій справі спір стосується розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, у спірний період з 29.01.2020 по 18.12.2022, виходячи з розрахункової величини 1762,00 грн відповідно до пункту 4 Постанови № 704.

З приводу позовних вимог позивача про нарахування та сплату інфляційних втрат та 3% річних, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх передчасність, оскільки до моменту нарахування та виплати належних сум грошового забезпечення за рішенням суду, для застосування до відповідача наслідків (відповідальності) за прострочення виконання грошового зобов`язання підстави відсутні.

Також колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача, які покладені в основу апеляційної скарги, що із набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 не відбулося жодних змін (а саме у бік зменшення) тієї базової арифметичної величини - 1762 грн., виключно із застосуванням якої у період з 01.03.2018 дотепер розраховуються/визначаються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, позаяк вказані зміни набули чинності з 20.05.2023, а отже, на момент спірних правовідносин (з 29.01.2020 по 18.12.2022) підлягала застосуванню редакція пункту 4 Постанови №704, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Щодо покликання представника позивача на те, що судом першої інстанції не було розглянуто питання розподілу судових витрат в частині витрат позивача на правову допомогу, суд апеляційної інстанції дослідивши зміст матеріалів справи, зазначає, що остання не містить відповідної заяви згідно приписів статті 139 КАС України, а тому такі вимоги розгляду в апеляційному порядку не підлягають і не можуть бути задоволені.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління Служби безпеки України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року в адміністративній справі №280/4691/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 січня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак