Справа № 500/4960/25
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4960/25

16 січня 2026 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через представника, - адвоката Дзіся Андрія Романовича, звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періодів роботи з 01.08.1990 по 17.07.2024 в ДУ "Тернопільський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України" на посаді лікаря, завідуюча відділення, до стажу роботи в подвійному розмірі для обчислення розрахунку пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1990 по 17.07.2024 в ДУ "Тернопільський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України" на посаді лікаря, завідуюча відділення, до стажу роботи в подвійному розмірі для обчислення розрахунку пенсії та перерахувати пенсію з 07.07.2025.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці у 2024 році призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 07.07.2025, у якій просила зарахувати до її страхового стажу період роботи з 01.08.1990 по 17.07.2024 у подвійному розмірі, про отримала відмову, що і слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 03.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

08.09.2025 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що згідно наявних документів в електронній справі позивачки немає правових підстав для зарахування стажу за період роботи з 01.08.1990 по 31.12.2003 у подвійному розмірі, оскільки відсутні підтверджуючі документи про приналежність Борщівської районної санітарно-епідеміологічної станції до інфекційних закладів.

Зазначає, що періоди роботи з 01.08.1990 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2012, з 03.01.2013 по 02.11.2014, з 03.11.2014 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 17.07.2024 зараховано до страхового стажу позивачки в одинарному розмірі.

Інших заяв по суті справ до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивачці з 02.01.2024 призначено пенсію за віком згідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

07.07.2025 представник позивача звернувся до відповідача із заявою, у якій просив зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1990 по 17.07.2024 у подвійному розмірі.

Листом від 13.06.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило представника позивача про те, що згідно наявних документів в електронній справі позивачки немає правових підстав для зарахування стажу за період роботи з 01.08.1990 по 31.12.2003 у подвійному розмірі, оскільки відсутні підтверджуючі документи про приналежність Борщівської районної санітарно-епідеміологічної станції до інфекційних закладів.

Зазначає, що періоди роботи з 01.08.1990 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2012, з 03.01.2013 по 02.11.2014, з 03.11.2014 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 17.07.2024 зараховано до страхового стажу позивачки в одинарному розмірі.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 06.04.2000 № 1645-III "Про захист населення від інфекційних хвороб", інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

За приписами статті 7 цього Закону, лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що у період з 01.08.1990 по 17.07.2024 працювала на посаді лікаря, завідуюча відділення епідеміологічного закладу охорони здоров`я.

Так, як слідує із записів трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 28.09.1981, остання:

з 01.08.1990 по 31.12.2012 працювала в державному закладі "Борщівська районна санітарно-епідеміологічна станція" (Борщівська районна санітарно-епідеміологічна станція);

з 03.01.2013 по 31.10.2014 в Головному управлінні Держепідслужби у Тернопільській області;

з 03.11.2014 по 17.07.2024 у Державній установі "Тернопільський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" (Державна установа "Тернопільський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України", Державна установа "Тернопільський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України").

Згідно роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України від 27 січня 2010 року №05.03-18-54/973 "інфекційний заклад (відділення)" є заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).

Отже, факт роботи у відділеннях епідеміологічного закладу охорони здоров`я не є безумовною підставою для надання пільги при обчисленні стажу, а саме зарахування такого періоду до стажу в подвійному розмірі.

Зарахування періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі можливе лише у разі надання відповідних доказів роботи такого закладу (лабораторії, відділення) з інфекційними хворобами або матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Натомість, наведені представником позивача положення статутів такі як: проведення лабораторних та інструментальних досліджень, проведення обліку інфекційних хвороб, розслідування причин і умов виникнення інфекційних захворювань, тощо; не свідчать про безпосередню роботу установ в яких працювала позивач з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Належними доказами в даному випадку можуть бути положення про лабораторію (відділення), посадові інструкції, окремі розпорядження і накази установ чи вищестоящих органів, тощо.

В ході розгляду даної справи, судом не здобуто та суду не надано доказів того, що відповідні документи про роботу позивачки (чи установ в яких вона працювала) з інфекційними хворобами або матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб надавалися пенсійному органу при зверненні із заявою від 07.07.2025, також відповідних доказів не надано і суду.

Тому суд не вбачає протиправності у діях відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періодів роботи з 01.08.1990 по 17.07.2024 на посаді лікаря, завідуюча відділення, до стажу роботи в подвійному розмірі.

Поряд з цим, це не позбавляє права позивача повторно звернутись до пенсійного органу надавши відповідні докази.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 січня 2026 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001, ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.