Справа № 420/41852/25
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2026-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-а/947/43/26
УХВАЛА

16.01.2026 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18.12.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо включення до Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення правил військового обліку та розшук ОСОБА_1 та зобов`язати зазначений суб`єкт владних повноважень вчинити наступні дії;

- видалити з Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про порушення правил військового обліку та розшук ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю підстав та зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до п.7 ч.1. ст. 247 КУпАП;

- повідомити Національну поліцію про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , відносно якого надсилалось звернення до поліції відповідно до вимог пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487;

- актуалізувати облікові дані ОСОБА_1 в системі ТЦК та СП, мобільному за стосунку « ІНФОРМАЦІЯ_3 +», а також вилучити неправдиві записи з усіх пов`язаних баз, у тому числі з інформаційного ресурсу «Оберіг».

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року адміністративну справу №420/41852/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії вирішено передати на розгляд Київському районному суду м. Одеси, як адміністративному суду.

08.01.2026 року до Київського районного суду міста Одеси надійшли матеріали адміністративної справи №420/41852/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу №420/41852/25 розподілено судді Калініченко Л.В. та передано матеріали справи головуючому судді.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суддею встановлено неналежність даної справи за предметної юрисдикцією місцевому загальному суду, як адміністративному, виходячи з наступного.

Як вбачається, направляючи справу до Київського районного суду м.Одеси, Одеський окружний адміністративний суд зазначив, що з огляду на правову позицію, яка викладена в постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 року у справі №420/23357/25, від 10 жовтня 2025 року у справі № 420/25982/25, від 10.10.2025 року у справі 420/25685/25, від 23.10.2025 року у справі №420/26145/25, від 23.10.2025 року у справі № 420/25369/25, від 02.12.2025 рокуу справі №400/6389/25, судом встановлено, що справа стосується спору з приводу, рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах притягнення до адміністративної відповідальності, та належить до підсудності місцевого суду, як адміністративного.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створена система адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства, частина 1 статті 2 якого унормовує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 п. 3 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Частина 2 статті 9 КАС України визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 20 КАС України визначено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Частиною 2 статті 20 КАС України передбачено, що Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 21 КАС України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. ч. 1 статті 172 КАС України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Частиною 3 ст. 21 КАС України визначено, що якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені у статті 286 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У ч.3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зазначена норма визначає вичерпний перелік рішень, які може ухвалити загальний місцевий суд як адміністративний суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, з наведеного правового регулювання випливає, що до місцевого загального суду, як адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається в даній справі, позивачем порушуються вимоги з приводу оскарження дій суб`єкта владних провадження щодо: визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо включення до Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення правил військового обліку та розшук ОСОБА_1 та зобов`язати зазначений суб`єкт владних повноважень вчинити наступні дії: видалити з Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про порушення правил військового обліку та розшук ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю підстав та зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до п.7 ч.1. ст. 247 КУпАП; повідомити Національну поліцію про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , відносно якого надсилалось звернення до поліції відповідно до вимог пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487; актуалізувати облікові дані ОСОБА_1 в системі ТЦК та СП, мобільному за стосунку «Резерв+», а також вилучити неправдиві записи з усіх пов`язаних баз, у тому числі з інформаційного ресурсу «Оберіг».

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази наявності адміністративної справи, або прийняття районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, як суб`єктом владних повноважень, рішення у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача, зокрема постанови про притягнення до адміністративної відповідальності або накладення адміністративного штрафу, правомірність якого може бути переглянута за особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначеними статтею 286 КАС України.

Також з матеріалів справи не вбачається, що позивачем оскаржуються дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень по вжиттю заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 260 КУпАП.

Приймаючи викладене в цілому, суд доходить до висновку, що вищевказані позовні вимоги позивача та наведені обґрунтування позовних вимог пов`язанні з діями суб`єкта владних повноважень, які не випливають з притягненням позивача до адміністративної відповідальності, а стосуються, оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, та направлені на захист порушеного саме в публічно-правових відносинах права позивача.

Однак місцевий суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті заявлених позовних вимог, адже спори, які мають розглядатися у порядку статті 286 КАС України стосуються виключно оскарження постанов (рішень) у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 20 КАС України окружним адміністративним судам предметно підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Отже, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, розглядаються окружними адміністративними судами.

Враховуючи предмет позовних вимог у цій справі, вказаний спір у даній справі предметно підсудний окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Одночасно, судом приймається актуальна практика за даною категорією справ висловлена П`ятим апеляційним адміністративним судом у постановах від 14.11.2025 року у справі № 420/29734/25, від 20.11.2025 року у справі № 420/29041/25, від 21.11.2025 року у справі №420/25076/25, від 24.11.2025 року у справі № 420/25983/25, від 05.12.2025 року по справі № 523/22167/25, від 18.12.2025 року по справі №420/25999/25, від 07.01.2026 року по справі №420/36184/25,в яких також висловлені наступні висновки, зокрема:

1)у постанові від 14.11.2025 року у справі № 420/29734/25, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «Водночас, дослідивши заявлені позивачем вимоги та наведені обґрунтування позовних вимог, колегія суддів зауважує на те, що предметом даної справи є публічно-правовий спір із суб`єктами владних повноважень, а саме: визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звернення до Відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 Головного Управління Національної поліції в Одеській області (далі «Відповідач № 2») про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 КУпАП, та оголошення його у розшук, внесення зазначеної інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система «ОБЕРІГ»), інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста (мобільного застосунку «РЕЗЕРВ+») та зобов`язання вчинити певні дії щодо направлення повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання позивача та виключення з вищевказаних державних реєстрів таку інформацію. Зробивши висновок про те, що ця справа предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що місцевий суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті заявлених позовних вимог, адже спори, які мають розглядатися у порядку статті 286 КАС України стосуються виключно оскарження постанов (рішень) у справах про адміністративні правопорушення.», «Враховуючи указаний вище предмет позовних вимог у цій справі, вказаний спір предметно підсудний Одеському окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному суду, як указав суд першої інстанції. Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що підстави для направлення цієї справи до іншого суду за встановленою підсудністю відсутні.»;

2)у постанові від 20.11.2025 року у справі № 420/29041/25, предметом розгляду у тому числі є вимоги про визнання протиправними дії щодо направлення звернення у Білгород-Дністровському районному відділі поліції Головного Управління Національної поліції в Одеській області) про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210, 210-1 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання/доставки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «Зміст позовної заяви свідчить про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги стосуються, оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, та направлені на захист порушеного саме в публічно-правових відносинах права позивача.»;

3)у постанові від 21.11.2025 року у справі № 420/25076/25, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «За такого затримання та доставлення особи, яка порушує військовий облік чи інші вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, до ТЦК та СП не є обов`язковим для складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення та відсутність такої особи не перешкоджає можливості притягнення її уповноваженими особами ТЦК та СП до адміністративної відповідальності, шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення до органів поліції з вимогою адміністративного затримання/доставки ОСОБА_1 до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, а також щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210, 210-1 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання/доставки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, не можуть вважатись заходами забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення та, відповідно, діями суб`єкта владних повноважень, які стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За таких обставин підстави для висновку про те, що дана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному в порядку ст. 286 КАС України відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність направлення даної справи за підсудністю до Хаджибейського районного суду м. Одеси.»;

4)у постанові від 24.11.2025 року у справі № 420/25983/25, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення до органів поліції з вимогою адміністративного затримання/доставки ОСОБА_1 до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, а також щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210, 210-1 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання/доставки працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, не можуть вважатись заходами забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення та, відповідно, діями суб`єкта владних повноважень, які стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За таких обставин підстави для висновку про те, що дана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному в порядку ст. 286 КАС України відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність направлення даної справи за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області.»;

5)у постанові від 05.12.2025 року по справі № 523/22167/25, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «за приписами наведених законодавчих положень адміністративне затримання та доставлення до ТЦК може бути застосовано органами поліції до призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, на підставі відповідного звернення керівника ТЦК. Колегія суддів зазначає, що наявність або відсутність в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення особою правил військового обліку жодним чином не впливає на можливість застосування до такої особи такого заходу забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, як адміністративне затримання, а також не вливає і на можливість притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Внесення відповідачем до вказаного реєстру інформації щодо порушення позивачем правил військового обліку не є складовою частиною процедури притягнення до адміністративної відповідальності статтями 210, 210-1 КУпАП, а є виконанням відповідачем свого обв`язку згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» по веденню цього Реєстру та актуалізації його бази даних. Також слід звернути увагу на той факт, що оскаржені у даній справі дії відповідача по внесенню до вказаного Реєстру інформації про порушення позивачем правил військового обліку не пов`язані із притягненням позивача до адміністративної відповідності, оскільки відсутній сам факт такого притягнення, тобто відсутні складені відносно позивача протокол та/або постанова про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210, 210-1 КУпАП. Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо внесення інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, підсудні окружним адміністративним судам відповідно до ч.2 ст.20 КАС України.»;

6)у постанові від 07.01.2026 року по справі №420/36184/25, П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов до висновків, що: «затримання та доставлення особи, яка порушує військовий облік чи інші вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, до ТЦК та СП не є обов`язковим для складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення та відсутність такої особи не перешкоджає можливості притягнення її уповноваженими особами ТЦК та СП до адміністративної відповідальності, шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення до органів Національної поліції України з вимогою адміністративного затримання/доставлення ОСОБА_1 до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, а також щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.210, 210-1 КУпАП, з вимогою адміністративного затримання/доставлення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій, не можуть вважатись заходами забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення та, відповідно, діями суб`єкта владних повноважень, які стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За таких обставин підстави для висновку про те, що дана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному в порядку ст.286 КАС України відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність направлення даної справи за підсудністю до Хаджибейського районного суду м. Одеси.».

Таким чином, адміністративна справа за даним адміністративним позовом за предметною юрисдикцією адміністративних справ не підсудна Київському районному суду м. Одеси, як адміністративному суду.

Одночасно судом ураховується, що у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що у разі відкриття провадження в адміністративній справі без дотримання правил предметної підсудності суд повинен передати справу на розгляд адміністративного суду, якому вона підсудна, незалежно від того, на якій стадії розгляду справи виявлено порушення правил цієї підсудності, оскільки суд, який відкрив провадження у справі з таким порушенням, не є компетентним у її розгляді. Порушення правил предметної підсудності є підставою для скасування рішень судів нижчих інстанцій з направленням справи на новий розгляд до належного суду.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 26 серпня 2019 року при розгляді справи №855/364/19 виснувала, що визначення компетентного суду для розгляду адміністративної справи провадиться, серед іншого, залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу, територіальних меж юрисдикції певного суду, функцій при розгляді справи, які виконує певний суд судової системи.

Правильне визначення компетентного суду для розгляду і вирішення адміністративної справи має значення для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення в адміністративній справі.

Якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстанції справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд, якому була направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду, який повернув справу адресанту, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ, встановленої статтею 30 КАС. Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності адміністративних справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом.

За правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 р. у справі № 855/306/19 (провадження № А/9901/232/19) належним і компетентним судом, у розумінні процесуального закону, є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудностей.

Крім того, відповідно до статті 318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Отже, норма стосовно предметної юрисдикції має імперативний характер, порушення правил якої відповідно до ст. 318 КАС України є безумовною підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що прийняття справи в порушення предметної юрисдикції справи, може бути наслідком порушення прав та інтересів заявника на розгляд його заяви «неналежним судом» та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині забезпечення права на справедливий на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, а ухвалення рішення суду судом з порушенням правил юрисдикції тягне за собою скасування прийнятого судом рішення та направлення справи компетентному суду.

Згідно п.2.ч.1. ст. 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частинами 5, 8 статті 29 КАС України передбачено, що питання про передачу адміністративної справи, крім випадків, визначених пунктами 4-6 частини першої цієї статті, розглядається судом у порядку письмового провадження або, за ініціативою суду, в судовому засіданні. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання. Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

За вищенаведених обставин, суд вважає, що адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, не підсудна Київському районному суду міста Одеси, як адміністративному за предметною юрисдикцією, а матеріали адміністративної справи, слід передати на розгляд за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 19, 20, 21, 29, 171, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Матеріали адміністративної справи №420/41852/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, передати за предметною юрисдикцією на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Калініченко Л. В.