Справа № 420/40111/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 січня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бабенко Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.12.2025 просить суд:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо затримання та призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ начальника військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2024 р. в частині призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.12.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

уточнень до позовної заяви із зазначенням інформації щодо учасників справи, зазначеної у цій ухвалі;

заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин пропуску такого строку з наданням відповідних доказів;

копії наказу начальника військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2024 р. в частині призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 ;

уточненої позовної заяви з уточненим колом учасників справи або обґрунтованої заяви щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи Міністерства оборони України, із зазначенням участі такої особи на стороні позивача або відповідача.

24 грудня 2025 року до суду від представника позивача надійшла заява (вх.№ЕС135920/25), в якій представник просить поновити строк звернення до суду, з огляду на наступне.

Так, у заяві зазначено, що у позивача по справі, була відсутність доступу до адвоката, тому під час служби військовослужбовці можуть перебувати у відділеннях, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях, відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду. Враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають врахувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, повинен визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Також, представником позивача зазначено, що на день подання вказаної заяви невідоме де територіально знаходиться позивач, а відома тільки назва військової частини НОМЕР_1 , а саме ця військова частина не публікується в загальному доступі з міркувань безпеки.

На підставі вищезазначеного позивач був позбавлений можливості вчасно подати позов, а вийшов на зв`язок та звернувся до адвоката лише у кінці жовтня 2025 року.

З огляду на вказане, представник позивача просить суд задовольнити заяву представника позивача про поновлення строку та просить вважати, що строк звернення до суду позивача порушено з поважних причин. Відтак, представник позивача просить поновити строк на звернення до суду.

25 грудня 2025 року від представника Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшли заперечення, в яких зазначено про наступне.

Так, як вказує представник відповідача, згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2024 року вих.№68, рядового ОСОБА_1 з 27 листопада 2024 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (продукти за каталогом) з 28 листопада 2024 року, призначено на посаду командира автомобільного відділення 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї НОМЕР_2 механізованого батальйону, і вважати таким, що з 27 листопада 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

У відповідності до п. 6 витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2024 року вих.№75, позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину або місце несення служби та знятий з усіх видів забезпечення з 04.12.2024 року, а з котлового забезпечення з 05.12. 2024 року.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2025 року вих.№86, позивача, який вважається таким, що самовільно залишив військову частину звільнено з займаної посади і зараховано в розпорядження військової частини НОМЕР_1 з 15 грудня 2024 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15.12.2024 року №68-РС.

Факт самовільного залишення позивачем військової частини або місця несення служби підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування від 25.12.2024 року вих. №1282.

На підставі повідомлення про вчинення Позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України, Третім слідчим відділом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві було відкрито кримінальне провадження № 0016352 від 15.08.2025 року. Правова кваліфікація кримінального правопорушення: (КК України 2001) ст. 407 ч.5.

З огляду на зазначене, як вказує представник відповідача, відповідачу також невідомо де на сьогоднішній день територіально знаходиться позивач.

Додатково слід зазначити, що до матеріалів справи долучена угода про надання правової допомоги, яка укладена 27.11.2025 року між представником позивача і позивачем. Тому, відповідачу також невідомо за яких обставин і яким чином позивач на протязі року з моменту самовільного залишення військової частини був обмежений в доступі до професійної правничої допомоги, як стверджує його представник.

Враховуючи те, що позивач реально перебував на службі всього 8 діб (з 27.11.2024 по 04.12.2024), після чого самовільно залишив військову частину або місце служби, а звернувся до суду за захистом та відновленням порушених прав лише 02.12.2025, це спростовує наведені представником позивача доводи про поважність причин пропуску процесуального строку у зв`язку з відсутністю доступу до адвоката з причин виконання позивачем обов`язків військової служби. Тобто, початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, є 27.11.2024 - дата зарахування позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Тобто, поважність причин у позивача на поновлення строку обчислюється в межах реального строку служби в Збройних Силах України.

Вищезазначене свідчить про те, що позивачем грубо, без поважних причин пропущені строки звернення до суду, а представник позивача свідомо ввів суд в оману шляхом викривлення фактів з метою вплинути на рішення суду.

Відтак, представник відповідача просить відмовити в задоволенні заяви представника позивача про поновлення процесуального строку.

Оцінюючи наведені позивачем підстави щодо поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №500/1224/23 передбачено наступне: «Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.».

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Як вбачається зі змісту позову, однією з вимог у вказаній справі є вимога щодо визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо затримання та призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 .

Тобто позивач оскаржує дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо затримання та призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , які відбувались 26.11.2024 року.

Однак, до суду з цим позовом позивач звернувся 02.12.2025, тобто більш, ніж через рік.

Отже, позивачем пропущено шестимісячний строк на звернення до суду з даним позовом.

Окрім того, другою вимогою позивача є визнання протиправним та скасування наказу начальника військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2024 р. в частині призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 .

Разом з тим, з позовною заявою позивач звернувся до суду 02.12.2025, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду більш, ніж на один рік.

Щодо тверджень про проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , як підстави для поновлення строку звернення до суду, то суд зазначає, що сама по собі обставина перебування позивача у складі Збройних Сил України не свідчить про пропуск строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав внаслідок виникнення обставини непереборної сили.

Разом з тим, у разі доведення належними та допустимим доказами, що саме обставина перебування на військовій службі під час воєнного стану об`єктивно унеможливила виконанням ним зазначено процесуальної дії у встановлений законом строк, тобто доведення причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням на військовій службі під час воєнного стану та пропуском строку звернення до суду, така обставина може бути визнана обставиною непереборної сили.

Суду не надано доказів, що перебування позивача на військовій службі унеможливило дотримання ним строку звернення до суду.

При цьому, до суду не надано доказів та не доведено, що з моменту зарахування до списків Військової частини НОМЕР_1 позивач безперервно перебував у зонах безпосереднього ведення бойових дій, у віддалених, в тому числі небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду та могло б поза розумним сумнівом, вплинути на можливість своєчасно звернутися до суду із цим позовом за захистом порушеного права, або ж не мав можливості залишити територію військової частини, у якій проходить службу.

Вказане спростовує довід щодо відсутності можливості вчасно звернутись до адвоката чи інших правових ресурсів.

У заяві про поновлення пропущеного строку представником позивача не вказано жодних переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом його порушених прав у строки, встановлені КАС України, а наведені ним обставини носять загальний характер та не є достатніми для висновку про наявність обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Зі змісту заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не встановлено судом, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений нормами чинного законодавства строк.

Крім того, представником позивача не наведено суду які саме бойові (спеціальні) завдання міг виконувати позивач та які призвели до таких наслідків, що унеможливили звернутись до суду у межах встановленого процесуального строку.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, що викладених у постанові від 29.11.2024 у справі № 120/359/24:

«Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1.Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2.Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3.Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4.Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5.Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.».

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду у розрізі зазначених критеріїв суд вказує на таке.

Суд повторно зазначає, що представником позивача до суду не надано жодного доказу, що позивач, з моменту зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 перебував у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

Зазначені доводи мають лише загальний характер та не підтверджуються жодними доказами.

Суд зауважує, що виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави беззаперечно враховуються судом при оцінці підстав для поновлення строку, проте, наявність статусу військовослужбовця не є беззаперечною підставою для поновлення строку звернення до суду, а враховується у сукупності із встановленими судом обставинами неможливості звернення до суду та наданими на їх підтвердження доказами.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Суд також враховує, що проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами права на рівний доступ до правосуддя, а отже, проходження військової служби може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Проте, проходження військової служби не є беззаперечною підставою для поновлення строку звернення, та в кожному окремому випадку підлягає оцінці судом, з огляду на обставини та наданні докази на підтвердження існування таких обставин.

За відсутності документів, які свідчать про наявність безпосереднього та прямого причинного зв`язку між пропуском позивачем строку звернення до суду і запровадженням в Україні воєнного стану та несенням позивачем військової служби, вказана позивачем причина не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 10.04.2025 у справі № 200/2237/24, від 08.07.2025 у справі № 440/10214/24, від 29.04.2025 у справі №340/2467/24.

Суд зазначає, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №68 від 27.11.2024, ОСОБА_1 з 27 листопада 2024 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (продукти за каталогом) з 28 листопада 2024 року, призначено на посаду командира автомобільного відділення 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї НОМЕР_2 механізованого батальйону, і вважати таким, що з 27 листопада 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

При цьому, відповідно до копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №75 від 04.12.2024, військовослужбовця ОСОБА_1 вважати такими, що самовільно покинув місце несення служби. У зв`язку із самовільним залишенням військової частини 3 грудня зняти з усіх видів забезпечення з 4 грудня 2024 року, а з котлового забезпечення з 05 грудня.

Також відповідно до копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №86 від 15.12.2024, військовослужбовця ОСОБА_1 , який вважається такими, що самовільно залишив військову частину, звільнити з займаної посади і зарахувати в розпорядження військової частини НОМЕР_1 з 15 грудня 2024 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 15 грудня 2024 року №68-РС.

Окрім того, згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.12.2024 за №1282 «Про результати службового розслідування»:

за самовільне залишення місця служби під час дії воєнного стану 03.12.2024 року, з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, відсутність на військовій службі по теперішній час, грубе порушення вимог абзаців 2, 3, 4, 5, 11 статті 11, статті 12, статті 14, статті 16, статті 125, статті 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно до якого командир відділення зобов`язаний подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку, абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, питання притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця за призовом під час мобілізації, командира автомобільного відділення 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 відкласти до його повернення;

заступнику командира військової частини з психологічної підтримки персоналу - начальнику відділення військової частини НОМЕР_3 підготувати та направити матеріали службового розслідування до Територіального управління Державного Бюро Розслідувань у м. Полтава, про що письмово повідомити Дніпровську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_2 (м. Дніпро).

Разом з тим, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 0016352), зареєстроване кримінальне провадження щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

З огляду на зазначене, суддя доходить висновку щодо необґрунтованості доводів представника позивача стосовно проходження позивачем військової служби. Тобто наданими доказами відповідача спростовуються усі доводи представника позивача. Зазначені представником позивача доводи не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Окрім того, згідно з даними бази даних КП «Діловодство спеціалізованого суду», суддею встановлено, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом у справі №420/38075/25.

Ухвалою суду від 05.12.2025 у справі №420/38075/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу повернуто без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

Суд зауважує, що ухвалу про повернення позовної заяви без розгляду від 05.12.2025 у справі №420/38075/25 позивач не оскаржував в апеляційному порядку, а вирішив подати новий позов з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суд звертає увагу, що представник позивача (адвокат) має достатній професійний досвід, значну юридичну обізнаність, досвід правотлумачення та правозастосування, а тому повинен бути обізнаний про строк звернення до суду та шлях захисту порушених прав, передбачений ст. 5 КАС України, в тому числі щодо порядку оскарження судових рішень.

Вказана правова позиція щодо обізнаності юриста із вимогами процесуального законодавства висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року по справі №9901/118/19.

Суд нагадує, що відповідно до ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За приписами ч.1 ст.45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Підсумовуючи вищевикладене, дослідивши наведені позивачем доводи та надані письмові докази у сукупності, суд доходить висновку, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із цим позовом з неповажних причин.

З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника позивача про поновлення процесуального строку, з огляду на неповажність причин пропуску строку звернення до суду.

Окрім того, суддя зазначає, що подане представником позивача 24.12.2025 клопотання про витребування доказів (ЕС/135922/25) не належить до розгляду, оскільки суддя дійшов висновку щодо повернення вказаної позовної заяви.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до яких позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі наведеного, позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Ухвалу про повернення позовної заяви складено та підписано суддею, з урахуванням перебування судді у щорічній основній відпустці з 22.12.2025 до 09.01.2026 включно та приписів ч.1, 6 ст.120 КАС України.

Керуючись ст. 120, 121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які зазначені представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду (вх.№ ЕС135920/25 від 24.12.2025).

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення процесуального строку від 24.12.2025 - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу - повернути позивачу без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Суддя Дмитро БАБЕНКО