Справа № 640/13721/22
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Карпушової О.В., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року про залишення позову без розгляду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконним та нечинним розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року зазначений адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконним та нечинним розпорядження, прийнято до свого провадження (головуючий суддя - Кобаль М.І.).

18.09.2025 на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла витребувана з Київського окружного адміністративного суду справа №640/13721/22.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2025 року призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції залишаючи без розгляду позовну заяву дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження спірного розпорядження, тобто вже після втрати чинності розпорядження Кабінету Міністрів України №479-р від 14 червня 2022 «Питання переміщення окремих транспортних засобів через митний кордон України».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 роз`єднано позовні вимоги у справі №640/13721/22 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної митної служби України та Державної прикордонної служби України, виділивши в самостійні провадження позовні вимоги:

1) за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про:

- визнання незаконним та нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України №479-р від 14 червня 2022 щодо обмеження пунктів в`їзду в Україну;

- стягнення з Кабінету Міністрів України моральної шкоди за незаконне розпорядження щодо обмеження в`їзду в Україну в сумі 50000 грн., залишивши цій справі №640/13721/22;

2) за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України та Державної прикордонної служби України про:

- визнання протиправними дії Державної митної служби України у перешкоджанні в`їзду до України за наслідком прийняття Закону України №7418 від 21.06.2022;

- стягнення з Державної митної служби України сплачених коштів за розмитнення у сумі 3122 США;

- стягнення з Державної прикордонної служби України моральної шкоди за незаконне перешкоджання у поверненні в Україну в сумі 50000 грн. (з присвоєнням провадженню окремого унікального номеру справи).

У даному випадку предметом спору є визнання незаконним та нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України №479-р від 14 червня 2022 щодо обмеження пунктів в`їзду в Україну; стягнення з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди за незаконне розпорядження щодо обмеження в`їзду в Україну в сумі 50 000 грн.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд апеляційної інстанції, дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлено статтею 264 КАС України.

Відповідно до частини 1 цієї статті такий порядок поширюється на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 264 КАС України визначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності (частина 3 статті 264 КАС України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладеного у постанові від 13 березня 2019 року у справі №712/8985/17, дія нормативно-правового акта має вплив на права та обов`язки осіб, на яких поширюється його дія, як на дату набрання чинності актом, так і упродовж перспективної дії цього документа. Суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких, з погляду суб`єкта правовідносин, відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

Дія нормативно-правового акта є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акта.

Факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акта може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акта.

Отже, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження нормативно-правового акта необхідно брати до уваги таке:

- багаторазове застосування та триваюча дія (тривала чинність) нормативно-правового акту;

- дійсність факту перебування суб`єкта у відносинах, які регулюються нормативно-правовим актом;

- дата факту порушення прав, свобод, інтересів, тобто - коли саме особа (позивач) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

- чи є чинним нормативно-правовий акт, яким порушено права, свободи, інтереси особи (позивача);

- чи перебуває особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду;

- коли вступила особа (позивач) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і, коли з них вибула.

Оскаржуване розпорядження Кабінету Міністрів України №479-р від 14 червня 2022 року щодо обмеження пунктів в`їзду в Україну набрало законної сили 22.06.2022.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що пунктом 4 оскаржуваного розпорядження передбачено, що це розпорядження набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність одночасно з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування».

У свою чергу, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування» № 2325-IX був прийнятий 21 червня 2022 року та набрав чинності 01.07.2022.

Таким чином, спірне розпорядження Кабінету Міністрів України №479-р від 14 червня 2022 «Питання переміщення окремих транспортних засобів через митний кордон України» втратило чинність 01.07.2022.

Натомість, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду, через підсистему «Електронний суд» 22.07.2022, тобто вже після втрати чинності оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України №479-р від 14 червня 2022 «Питання переміщення окремих транспортних засобів через митний кордон України».

Наведене свідчить про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження оскаржуваного розпорядження, який в силу вимог статті 264 КАС України дорівнює строку чинності нормативно-правового акта, тобто у даному випадку - до 01.07.2022.

Положеннями статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2024 року по справі № 640/9673/19.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених правових висновків Верховного Суду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у спірних правовідносинах строк звернення до суду врегульований нормами адміністративного судочинства, а саме: статті 264 КАС України, і дорівнює строку чинності нормативно-правового акта, який сплинув 01.07.2022.

Щодо доводів апеляційної скарги про позбавлення права судом першої інстанції на участь у судовому засіданні, колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх безпідставними та зазначає, що матеріали справи містять належні докази про повідомлення позивачу про призначений розгляд справи на 05.03.2024 року.

У свою чергу, заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференії подана, через підсистему «Електронний суд» 22.07.2022, ОСОБА_1 лише 06.03.2024 року (а.с.168), тобто вже після постановлення судом оскаржуваної ухвали.

Щодо доводів апелянта про незаконне роз`єднання судом першої інстанції позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані твердження апелянта не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки ухвала Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 не оскаржена Дубом І.М. та є чинною.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Peretyaka And. Ukraine» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено.

Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 308, 310, 316, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року про залишення позову без розгляду - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено 14.01.2026 року