Справа № 560/22232/25
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

12 січня 2026 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Божук Д.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зняти арешт з нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження №9769616, зареєстрований 26.04.2010 реєстратором - Хмельницькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, накладений Міським відділом державної виконавчої служби Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.04.2010, б/н, винесеної державним виконавцем Іккес Н.О.

Ухвалою суду від 02.01.2026 позов залишено без руху. Вказано, що недоліки повинні бути усунені позивачем шляхом подання до суду нової редакції позовної заяви (з дотриманням процесуальних вимог щодо її оформлення та подання) із зазначенням:

- належного складу осіб (відповідача) або обґрунтування позовних вимог в частині підтвердження порушення прав/інтересів позивача відповідачем;

- позовних вимог, сформованих згідно вимог КАС України.

На виконання ухвали суду позивачем надіслано заяву про усунення недоліків із новою редакцією позовної заяви, в якій позивач просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не вчинення дій по зняттю арешта з нерухомого майна з реєстраційним номером №9769616, зареєстрований 26.04.2010 реєстратором: Хмельницька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, накладеного Міським відділом державної виконавчої служби Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 26.04.2010, МВ ДВС Кам`янець-Подільського МРУЮ, державний виконавець Іккес Н.О.

2. Зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна з реєстраційним номером №9769616, зареєстрований 26.04.2010 реєстратором: Хмельницька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, накладеного Міським відділом державної виконавчої служби Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 26.04.2010, МВ ДВС Кам`янець-Подільського МРУЮ, державний виконавець Іккес Н.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона та її померлий син - ОСОБА_2 - є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності, кожному з яких належить по 1/2 частці, загальною площею 92,6 кв. м.

З метою відчуження зазначеного домоволодіння син позивача, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , надав на її ім`я довіреність, якою уповноважив позивача здійснити продаж належної йому частки житлового будинку та земельних ділянок, розташованих за вказаною адресою.

Під час оформлення документів для реалізації як власної частки домоволодіння, так і частки сина, позивачем було виявлено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме: арешт усього нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження № 9769616, зареєстрований 26.04.2010 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної Міським відділом державної виконавчої служби Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції. Об`єктом обтяження визначено все нерухоме майно, власником якого зазначено ОСОБА_2 .

З метою з`ясування підстав накладення арешту 24.09.2025 позивачем було направлено адвокатський запит до відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Листом від 30.09.2025 № 25.1-43/116670 відповідач повідомив, що постанову про арешт майна боржника винесено 26.04.2010, однак встановити, в межах якого виконавчого провадження її прийнято, неможливо у зв`язку з відсутністю відповідних відомостей в Автоматизованій системі виконавчого провадження. Також зазначено, що завершені виконавчі провадження зберігаються протягом трьох років та підлягають знищенню після спливу цього строку.

Таким чином, як вказує позивач, станом на момент звернення до суду будь-які виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 відсутні, водночас арешт на належне йому нерухоме майно залишається чинним.

Також позивач зазначає, що наявність арешту на нерухоме майно порушує її права як співвласника та спадкоємця, унеможливлює оформлення спадкових прав і реалізацію належних їй майнових прав, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за їх захистом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми слідує, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Так, позивач не посилається на протиправність дій державного виконавця, оскільки арешт майна було накладено в межах виконання вироку Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.03.2009 у справі № 1-133, яким ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Як слідує з матеріалів справи, позивач та її померлий син були співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному.

Під час оформлення документів з метою відчуження домоволодіння позивачем виявлено арешт усього нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження № 9769616, накладений постановою державного виконавця від 26.04.2010.

З метою з`ясування підстав накладення арешту 24.09.2025 позивачем було направлено адвокатський запит до відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Листом від 30.09.2025 № 25.1-43/116670 відповідач повідомив, що постанову про арешт майна боржника винесено 26.04.2010, однак встановити, в межах якого виконавчого провадження її прийнято, неможливо, оскільки відомості про відповідне виконавче провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні. Зазначено також, що завершені виконавчі провадження зберігаються протягом трьох років та підлягають знищенню після спливу цього строку.

Таким чином, як вказує позивач, наявність арешту на нерухоме майно унеможливлює оформлення спадкових прав та реалізацію позивачем прав співвласника і спадкоємця.

За таких обставин позов подано з метою захисту спадкових прав позивача, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказані висновки відповідають висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №340/25/19.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною другою статті 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Також необхідно зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/1247/18 вказано, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) й виникають із цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №815/4232/17; від 22.04.2019 у справі №757/53656/17-а, від 12.02.2020 у справі №813/1341/15 (11-38апп19), від 05.05.2020 №554/8004/16-ц (14-431цс19), у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №643/5597/19.

Отже, даний спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами), з приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Також суд враховує висновки Верховного Суду у справі № 363/2043/20 від 17.03.2023 «…Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин.

Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, яку припинено, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

За таких обставин вирішення цього питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юстиції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

За висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17, провадження № 14-181цс19, якщо арешт, накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства…».

Необхідно зазначити, що під час ухвалення вироку суд не зазначив яке майно позивача не належить конфісковувати, державний виконавець під час виконання вироку наклав арешт на усе наявне у ОСОБА_2 майно.

За таких обставин спір стосується порушення цивільних прав позивача як спадкоємця та співвласника майна, а не правомірності дій державного виконавця.

Із встановлених обставин слідує, що даний спір за своєю суттю не є публічно-правовим, а стосується захисту цивільних прав позивача як співвласниці та спадкоємиці щодо домоволодіння, обтяженого арештом. Відтак спір про зняття арешту зі спадкового майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що дана позовна заява не належить розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже у відкритті провадження у справі має бути відмовлено.

Відповідно до ч.6 ст.170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За даними положеннями суд роз`яснює позивачу його право на звернення з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддяД.А. Божук