Справа № 538/1940/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 р. Справа № 538/1940/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.11.2025 (суддя Кунець М.Г., повний текст складено 17.11.25) по справі № 538/1940/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:

визнати протиправною та скасувати постанову № 506 від 01.10.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КупАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;

- провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення;

- стягнути судовий збір.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що відповідач виніс постанову № 506 від 01.10.2025 по справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 210-1 КупАП чим порушив законні права та інтереси позивача.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 31.10.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє, адвокат Міняйло Ярослав Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишено без руху з підстав неподання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного, характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачу належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.11.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє, адвокат Міняйло Ярослав Володимирович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що він фізично чи у будь-який інший спосіб не міг дізнатися результати розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності в день винесення постанови № 506 01.10.2025 р., так як він перебував на лікуванні, що встановлено судом. Повернувся до праці позивач 04.10.2025 р., і лише 08.10.2025 р. він отримав свою копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

На переконання позивача лише з дня отримання постанови, а саме 08.10.2025 повинен починатися відлік строку звернення до суду.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що 01.10.2025 за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 статті 210-1 КУпАП за порушення законодавства у сфері оборони , мобілізаційної підготовки та мобілізації.

На розгляд справи про адміністративне правопорушення до ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце час та підстави розгляду, як визначено у протоколі № 506, про, що свідчить його підпис, тому винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП за порушення законодавства у сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації була направлена рекомендованим листом з повідомленням за №R57 та повернулась з відміткою, вручено особисто з його особистим підписом 07.10.2025 року на адресу, що зазначена в протоколі.

Крім того, представником позивача надано до суду апеляційної інстанції відповідь на відзив відповідача, в якому зазначено, що позивач, одержавши постанову 08.10.2025 і маючи строк для оскарження даної постанови до 11.10.2025, фізично не міг за два дні отримати правову консультацію стосовно своїх дій щодо оскарження, формування позовної заяви, сплати судового збору і розуміння свого процесуального становища в рамках провадження, так як позивач є особою, яка не має юридичної освіти, і для всебічного захисту своїх прав у правовому полі йому була необхідна професійна допомога адвоката.

Також, 11.12.2025 року представник позивача надав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що доводи відповідача, викладені у запереченні на відповідь на відзив на апеляційну скаргу необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з відсутністю спростувань аргументів позивача наведених в апеляційній скарзі та відповіді на відзив а також недостатності наведених відповідачем доводів, які б вказували на правомірність його дій, та правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані представником позивача підстави для поновлення вказаного строку на звернення позивача до суду щодо оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 01 жовтня 2025 року за № 506 у справі № 538/1940/25 є неповажними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без розгляду позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Так, ст. 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі «Gradescolo S.R.L. проти Молдови» Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Колегія суддів наголошує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22 - 23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006, заява № 23436/03).

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Так, ч. 1 ст. 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 цієї статті визначено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами ст. 285 КУпАП, яка регулює оголошення постанови по справі про адміністративне правопорушення і вручення її копії передбачено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3 (далі - Інструкція № 3) визначено процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Відповідно до пункту 14 Інструкції № 3, постанова відповідно до статті 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи.

Копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. У разі якщо копія постанови надсилається поштою, про це робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у разі коли постанова по справі про адміністративне правопорушення прийнята за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та у разі її невручення правопорушнику під розписку, така постанова має бути направлена особі поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Верховний Суд у постанові від 16.11.2023 (справа № 290/606/23) звернув увагу на те, що під час вирішення питання про пропуск строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, підлягає з`ясуванню дата отримання цієї постанови.

Такий правовий підхід узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 31.01.2020 в справі № 755/7433/19, від 25.02.2021 у справі № 953/2781/20.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_1 24 вересня 2025 року особисто був присутнім при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, також був ознайомлений зі змістом протоколу, правами, передбаченими статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, про що свідчить його особистий підпис у графі протоколу «підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності».

З наведеного протоколу вбачається, що позивач отримав другий примірник протоколу № 506 від 24.09.2025, складений уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , де зазначено час, дату та місце розгляду справи, про, що чітко свідчить його особистий підпис.

Так, позивачу було відомо про дату, час та місце розгляду відносно нього протоколу № 506 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме 01 жовтня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , каб. 1.

Як вбачається із виписки медичної карти стаціонарного хворого № 3450 відділення ішемічної хвороби серця ОСОБА_1 , виданої комунальним підприємством «Полтавський обласний клінічний медичний кардіоваскулярний центр Полтавської обласної ради» позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період з 26 вересня 2025 року по 03 жовтня 2025 року. Кількість днів непрацездатності становила - 8. До праці став - 04 жовтня 2025 року. Працездатність відновлена повністю.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на адресу позивача було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення за № R57 копію оскаржуваної постанови, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП за порушення законодавства у сфері оборони, мобілізаційної підготовки, яка ним отримана 08 жовтня 2025 року.

До Лохвицького районного суду Полтавської області позивач звернувся з позовною заявою - 15.10.2025 року.

Отже, позивач дізнався про постанову № 506 від 01.10.2025 року - 08 жовтня 2025 року.

Враховуючи, що право на оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути реалізовано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), позивач фактично звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області за захистом своїх прав поза межами строків встановлених ч. 2 ст. 286 КАС України.

Проте, на переконання колегії суддів пропуск позивачем встановлених строків відбувся з поважних причин, які були зумовлені неотриманням позивачем оскаржуваної постанови в день її прийняття.

Однак, позивач без надмірних зволікань протягом семи днів з дня отримання копії оскаржуваної постанови звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області.

Таким чином, дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 звертаючись до Лохвицького районного суду Полтавської області пропустив строк встановлений ст. 286 КАС України з поважних причин.

Відтак, колегія суддів вважає, що розглядаючи справу суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, не повною мірою дослідивши всі обставини справи при постановленні судового рішення.

Колегія суддів враховує, що завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовано норми процесуального права, що свідчить про безпідставність висновку щодо наявності підстав для залишення без розгляду позовної заяви.

За цих умов, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а висновки суду про наявність підстав для залишення без розгляду позову передчасними.

Враховуючи викладене, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 320 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що через неповне з`ясування обставин у справі, ухвала Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.11.2025 підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити

Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.11.2025 по справі № 538/1940/25 скасувати.

Адміністративну справу № 538/1940/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення направити до Лохвицького районного суду Полтавської області для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 14.01.26.