Справа № 380/17447/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/17447/24 пров. № А/857/14913/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №380/17447/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними, (головуючий суддя першої інстанції Кузан Р.І., час ухвалення не вказано, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 14.03.2025),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), від імені якого діє адвокат Буженко Ю.С., звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту відповідач), у якій просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за результатом розгляду заяви від 22.02.2024;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції Закону № 3161-IX від 28.06.2023) відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Позовна заява обґрунтована тим, що 22.02.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу відповідача заяву про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв?язку із наявністю дружини, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка має інвалідність II групи, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №725871.

Позивач зазначає, що 26.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_5 надіслав запит щодо надання інформації про результати розгляду його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 22.02.2024. За наслідком розгляду вказаного запиту, ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив позивача про відсутність правових підстав для надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, про що вже повідомлялось листом від 14.03.2024 № 2694.

Позивач вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо відмови в наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки до заяви подано усі необхідні документи, що дають право на таку відстрочку.

З наведених підстав просить суд задовольнити позов.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 22.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі та за результатами її розгляду прийняти рішення по суті заяви.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, то апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що таке рішення винесене з порушеннями, а саме з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до винесення незаконного і необґрунтованого рішення.

Вказує, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, не врахував і не надав правової оцінки тому факту, що діючим законодавством України, на момент звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме 22.02.2024, жодним нормативно-правовим документом, не було встановлено Порядку щодо надання районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, апелянт вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 оформляють військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, а не надають їх. Порядок такого надання і який саме орган, повинен надавати такі відстрочки, станом на 22.02.2024, законодавчо визначений не був.

Відтак, розгляд відповідачем заяви позивача від 22.02.2024 і прийняття за її розглядом рішення про надання чи відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в цей період, було унеможливлено.

Крім того, скаржник зазначає, що позивач не надавав особисто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , і не надав суду першої інстанції доказів особисто надання, документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а заява від 22.02.2024 подана шляхом поштового відправлення, що свідчить про порушення позивачем процедури звернення до відповідача із такою заявою.

У зв`язку із викладеним просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07.02.2024 у Малиновському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ від 24.02.2020, ОСОБА_2 має ІІ групу інвалідності, встановлену безстроково.

Позивач 22.02.2024 засобами поштового зв`язку подав до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

До заяви про надання відстрочки від призову на військову службу ОСОБА_1 додано завірені копії наступних документів:

- паспорта ОСОБА_1 КС НОМЕР_2 виданого 22.04.2014;

- картки платника податків ОСОБА_1 ;

- військового квитка ОСОБА_1 (стор. 1, 2, 26, 27);

- паспорта ОСОБА_2 № 004040728 на 2 арк.;

- картки платника податків ОСОБА_2 ;

- нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ;

- нотаріально завірену копію довідки до акту огляду МСЕК № 725871;

- паспорта ОСОБА_3 (яка є матір`ю ОСОБА_2 ) серії НОМЕР_3 ;

- медичної картки № 674/1/370/223 відносно ОСОБА_2 та індивідуальної програми реабілітації інваліда 8Б/8/Б від 25.12.2023 Приморської МР МСЕК м.Одеса;

- нотаріально завірену копію посвідчення серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 виданого 16.03.2020;

- нотаріально завірену копію довідки МСЕК № 099097 на ОСОБА_3 (на іноземній мові, без перекладу);

- довідки про склад сім`ї, виданої ОСББ «Вишневського-9» м. Одеса від 02.08.2021;

- довідки про склад сім`ї, виданої ОСББ «Карпатська оселя» м. Трускавець № 14 від 16.02.2024;

У відповідь на заяву від 22.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 листом від 14.03.2024 № 2694 повідомив позивача, що долученими до заяви документами не підтверджується той факт, що саме позивач зайнятий постійним доглядом за своєю дружиною чи її матір`ю, а також те, що вони згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду, або що у них відсутні інші працездатні особи, зобов`язані відповідно до закону їх утримувати.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, виходячи з тих підстав, що Порядком №1487 не передбачено обов`язку особистого відвідування територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання заяви та документів на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Отже, позивач дотримав процедуру особистого подання (направлення) документів, що підтверджують (на його думку) право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, як на час звернення позивача до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, так і на час розгляду судом даної адміністративної справи, обов`язок прийняття рішення про відстрочку від призову покладено на районний ТЦК.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів на підтвердження цього права, повинен був за наслідками розгляду цієї заяви прийняти конкретне рішення: або про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або про відмову у задоволенні цієї заяви, зазначивши конкретні мотиви такого рішення.

Водночас, як свідчать матеріали справи відповідач відповідного рішення не прийняв. Лист відповідача від 14.03.2024 № 2694 не є рішенням щодо надання/ненадання відстрочки. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або про вмотивовану відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити.

У зв`язку із вказаним, суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що оскільки у даному випадку відповідач належним чином не розглянув заяву позивача від 22.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, то належним способом захисту порушеного права позивача є покладення на відповідача обов`язку розглянути заяву позивача від 22.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу та прийняти відповідне рішення.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні" введений воєнний стан.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому апеляційний суд застосовує законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-XII).

Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із п. 10 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з відповідною заявою) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;.

Із матеріалів справи апеляційний суд встановив, що на думку позивача, у нього наявне право на отримання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 10 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ.

Апелянт вказує, що позивач не надавав особисто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , і не надав суду першої інстанції доказів особисто надання, документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а заява від 22.02.2024 подана шляхом поштового відправлення, що свідчить про порушення позивачем процедури звернення до відповідача із такою заявою.

Отже, спірним питанням у межах цієї справи є, окрім іншого, необхідність позивача особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем перебування на військовому обліку, з метою подання заяви щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Апеляційний суд встановив, що особисте подання позивачем заяви від 22.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу, підтверджується власноручно підписаною заявою.

Разом із цим, 30.12.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1487, затвердивши Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок № 1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Згідно із п. 81 Порядку № 1487, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.

Особиста присутність призовників, військовозобов`язаних та резервістів для зняття або виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів не обов`язкова.

Зважаючи на наведене, а також проаналізувавши зміст Порядку № 1487, апеляційний суд зауважує, що вживання законодавцем терміну "особисто" не може тлумачитися довільно та ототожнюватися виключно з фізичним прибуттям особи до відповідного районного (міського) ТЦК та СП.

У даному випадку, на переконання колегії суддів, слово "особисто" означає вчинення дії суб`єктом власноручно, без посередників (представника, тощо). Тому, "особисто подати заяву"- це, насамперед, підтвердити, що заява виходить від конкретної особи і засвідчена її підписом.

Так, вимога "особисте подання заяви" - означає не особисту явку до ТЦК та СП, а те, що заява військовозобов`язаного про надання відстрочки не може бути подана, зокрема, представником.

Законодавець, маючи на меті встановити обов`язок фізичного прибуття, застосовує пряму та однозначну термінологію: "особисто прибути", "за особистої присутності", "шляхом особистого прибуття", тощо.

Апеляційний суд встановив, що таке розмежування простежується у Порядку № 1487 та Порядку № 560 (на який посилається відповідач), де чітко відрізняються випадки, коли присутність є необхідною умовою, і випадки, коли достатньо власноручного підпису та подання документів у будь-який інший спосіб (у тому числі поштовим відправленням).

При цьому, суд зауважує, що відповідач не ставить під сумнів той факт, що заява ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу була підписана та подана позивачем особисто.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 дотримав процедуру особистого подання (направлення) заяви та документів, необхідних для реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154, в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з відповідною заявою), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до абз. 9 п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік;

Колегія суддів звертає увагу, що оскільки відповідач є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, саме на нього покладений обов`язок щодо прийняття рішення про надання відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час.

Апеляційний суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_6 листом від 14.03.2024 № 2694 повідомив позивача, що долученими до заяви від 22.02.2024 документами не підтверджується той факт, що саме позивач зайнятий постійним доглядом за своєю дружиною чи її матір`ю, а також те, що вони згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду, або що у них відсутні інші працездатні особи, зобов`язані відповідно до закону їх утримувати.

Колегія суддів звертає особливу увагу, що звернення ОСОБА_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу датується 22.02.2024. Відповідь на заяву від 22.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 надав листом 14.03.2024.

Так, з 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок № 560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.

Отже, суд першої інстанції помилково застосував під час розгляду даної справи Порядок № 560, який не є релевантним до спірних правовідносин, оскільки під час виникнення таких, порядку № 560 не існувало.

Таким чином, спірним питанням в межах даних правовідносин, є правомірність відмови ІНФОРМАЦІЯ_6 у наданні відстрочки ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви від 22.02.2024.

Як вже зазначалось, згідно із п. 10 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з відповідною заявою) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Отже, для отримання відстрочки на підставі п. 10 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ, ОСОБА_1 необхідно було надати:

а) документи, які підтверджують наявність дружини (матері дружини) з інвалідністю II групи;

б) відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Варто зауважити, що п. 10 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з відповідною заявою) не передбачає обов`язку військовозобов`язаного підтверджувати той факт, що особа з інвалідністю (в даному випадку дружина/мати дружини позивача), згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять достатніх доказів щодо дотримання позивачем другої умови. Зокрема, довідка про склад сім`ї дружини позивача від 02.08.2021 датована до укладення шлюбу (07.02.2024) і не відображає актуальний стан на момент подання заяви (22.02.2024), перевірка вказаної інформації потребує

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_6 діючи всупереч статті 19 Конституції України, дійшов помилкового висновку щодо відмови у надання відстрочки ОСОБА_1 у зв`язку із тим що «долученими до заяви від 22.02.2024 документами не підтверджується той факт, що саме позивач зайнятий постійним доглядом за своєю дружиною чи її матір`ю, а також те, що вони згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду».

Наведені вище висновки апеляційного суду є самостійною підставою для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за результатом розгляду заяви від 22.02.2024.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку вказавши, що відсутність належним чином оформленого рішення (як цього вимагає Порядок № 560) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або про вмотивовану відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки надання відповідачем мотивованої відмови у наданні відстрочки підтверджується листом від 14.03.2024 № 2694, а форми чи порядку оформлення такої відмови на час виникнення спірних правовідносин чинне законодавство не передбачало.

Також, апеляційний суд враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/965/17 та від 27.09.2021 у справі № 380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Зважаючи на те, що у даному випадку відповідач дійшов помилкового висновку щодо необхідності доведення факту здійснення постійного догляду за дружиною/матір`ю дружини, яким встановлена інвалідність ІІ групи, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Отже, адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин Порядок № 560, який набрав чинності лише 18.05.2024, тоді як заява позивача про надання відстрочки датована 22.02.2024, а відповідь відповідача - 14.03.2024, тобто до набрання чинності зазначеним Порядком. Крім того, суд першої інстанції помилково визнав бездіяльністю відповідача ненадання рішення у формі, передбаченій Порядком № 560, тоді як на момент розгляду заяви позивача такої форми законодавство не передбачало. Водночас, суд першої інстанції не надав правової оцінки змісту листа відповідача від 14.03.2024 № 2694 щодо відповідності викладених у ньому мотивів відмови нормам п. 10 ч.1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ в редакції, що діяла на той час.

Зважаючи на викладені вище висновки суду апеляційної інстанції, оцінюючи наведені апелянтом доводи, дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування відповідно до ст. 317 КАС України.

Водночас, доводи апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позовних вимог не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вимоги статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №380/17447/24 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за результатом розгляду заяви від 22.02.2024.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін