Справа № 640/26521/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТ ГРУП» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи.

20.10.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТ ГРУП» (далі - ТОВ «ТОТ ГРУП») до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 4 від 11.03.2021 та №4 від 11.03.2021.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті безпідставно з огляду на те, що посадовими особами контролюючого органу не були взяті до уваги всі обставини перевірки, а висновки відповідача спростовуються первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, які були надані позивачем і складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Справу у подальшому було передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 11.03.2021 № 4 та № 4.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо скасування спірних ППР та підтвердженість їх належними, достатніми та допустимими доказами.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права.

Апелянт у скарзі навів аналогічні доводи висловлені в суді першої інстанції.

Зокрема, апелянт наполягає, що в ході проведення перевірки і отримання інформації щодо інвентаризації, встановлено залишки по окремим товарним позиціям відсутні, не було надано пояснень з цього питання і податкові накладні по операціях з продажу такого товару.

Отже, наполягає апелянт, було виявлено розбіжності між обліковими даними бухгалтерського обліку (оборотно-сальдові відомості 281 «Товари на складі» та фактичною наявністю залишків товарів під час проведення інвентаризації під час перевірки.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2025 відкрито апеляційне провадження та витребувано справу зі суду першої інстанції.

Після надходження справи до апеляційного суду, ухвалою від 25.09.2025 слухання справи призначено у порядку письмового провадження з 13.10.2025.

З поважних причин слухання справи продовжувалось.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено про правильність висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ГУ ДПС у м. Києві на підставі направлень від 19.01.2021 №572/26-15-07-04-04, від 02.02.2021 №1398/26-15-07-04-04 та наказів від 18.01.2021 №427-п та від 29.01.2021 №772-п, виданих Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТОТ ГРУП» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 18.12.2020 № (далі - Декларація) від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за жовтень, грудень 2019 року, січень, лютий, березень, квітень, липень, серпень, вересень, жовтень 2020 року.

Під час перевірки відповідач листом-вимогою від 02.02.2021 було пред`явлено вимогу провести інвентаризацію фактично наявних товарно-матеріальних цінностей.

Позивач на виконання вказаної вимоги склав опис № 4 від 04.02.2021.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем був складений акт від 15.02.2021 №12601/26-15-07-04-04/37118337, в якому зазначено про виявлені порушення норм Податкового кодексу України, а саме:

-п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п п. 189.1 ст. 189 п. 198.5 ст. 198, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки ТОВ «ТОТ ГРУП» занижено податкове зобов`язання з ПДВ до сплати на суму 200 377 грн.;

-п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п п. 189.1 ст. 189 п. 198.5 ст. 198, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки ТОВ «ТОТ ГРУП» завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму на 225 080 грн.;

-п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме, відсутність реєстрації податкових накладних (з урахуванням вимог пункту 52-і підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

На підставі наведеного відповідачем 11.03.2021 прийняті такі податкові повідомлення-рішення:

- №4, яким позивачу визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 225 080, 00 грн;

- №4, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 200 377, 00 грн та суму штрафу у розмірі 50 094, 00 грн, що разом становить 250 471, 00 грн.

Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, та не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно вимог ч.1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно норм п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 Податкового кодексу України).

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей, зокрема: якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця (п.п. «а» п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України).

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 203.1 статті 203 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно підпункту 2.15 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Висновки суду.

Отже, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «ТОТ ГРУП» та ТОВ «НОВЕ ДІЛО» було укладено Договір купівлі-продажу № ДГ-71/17 від 01.01.2017.

Згідно умов вказаного договору, ТОВ «НОВЕ ДІЛО» продає ТОВ «ТОТ ГРУП» продукцію, найменування та кількість якої зазначається у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору (п.2.1), якість продукції підтверджується декларацією виробника (п.2.3), ціна на продукцію вказується у видатковій накладній (п. 3.1), поставка може здійснюватися за рахунок покупця, за домовленістю сторін (п. 4.1), Постачальник зобов`язаний надати Покупцю належним чином оформлені документи на продукцію, а саме: накладну; декларацію виробника; податкову накладну (зведену податкову накладну за місяць) (п. 4.4).

05.01.2017 між позивачем та його контрагентом ТОВ «НОВЕ ДІЛО» було підписано Додаткову угоду до Договору № ДГ-71/17, якою внесено зміни до п. 1 та викладено його в наступній редакції: «Постачальник продає, а Покупець купує та сплачує на умовах і в порядку, визначених цим Договором продукцію та товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (видаткових накладних), які є невід`ємними частинами цього Договору, і загальна кількість продукції (обумовлений річний обсяг поставки) становить не менше 200 000, 00 одиниць.».

Відповідно до первинної документації з жовтня 2019 по листопад 2020 року ТОВ «НОВЕ ДІЛО» здійснило поставку хлібо-булочної продукції для позивача на суму 849 000,00 грн., що підтверджено видатковими накладними разом з декларацією виробника, у якій зазначалась вага продукції, дата виготовлення, термін реалізації, умови зберігання та стандарти якості.

Крім того, позивач надав інші документи на підтвердження реальності здійснення господарської операції, зокрема щодо вивезення товару зі складу ТОВ «НОВЕ ДІЛО» за допомогою вантажного автомобіля Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , орендованого у ОСОБА_1 на підставі Договору оренди № 3433 від 28.11.2019.

Також, 02.06.2017 між позивачем та ТОВ «ЮГ ФУД» підписано Договір поставки №02/06.

Згідно умов договору ТОВ «ЮГ ФУД» продає позивачу і поставляє товар, асортимент, кількість та вартість якого зазначаєтеся у накладних, (п. 1.3), прийомка-передача товару оформлюється накладною.

Первинними документами підтверджено, що у період з жовтня 2019 по листопад 2020 року зазначений контрагент здійснив поставку хлібо-булочної продукції для позивача на суму 2829758,55 грн., що підтверджено видатковими накладними, товаро-транспортними накладними, виписками з банківського рахунку за період жовтень 2019 - по листопад 2020 року.

Апелянт не заперечував щодо правильності оформлення вказаної первинної документації.

Доводи апелянта стосуються щодо виявленої розбіжності між обліковими даними бухгалтерського обліку (оборотно-сальдові відомості 281 «Товари на складі» та фактичною наявністю залишків товарів під час проведення інвентаризації під час перевірки.

З цього питання суд першої інстанції проаналізував документи та встановив, що на вимогу відповідача позивач 04.02.2021 провів інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) з перевіркою їх фактичної наявності та документальним підтвердженням, за результатом якої складені: - Інвентаризаційний опис № 1 «Готова продукція»; - Інвентаризаційний опис №2 «Господарські матеріали/логістика»; - Інвентаризаційний опис №3 «Сировина»; - Інвентаризаційний опис №4 «Товари на логістиці», склад - відповідальне зберігання /логістика.

В Акті перевірки (сторінка 7) відповідач навів таблицю, в якій вказана кількість залишків ТМЦ станом на 30.11.2020 та кількість залишків ТМЦ станом 04.02.2021, внаслідок чого зроблено висновок про нестачу товару.

Проте, суд першої інстанції з таким висновком не погоджується і зазначає, що при порівнянні кількості залишків, що зазначено в акті перевірки станом на 30.11.2020 та дані, що вказані у оборотно-сальдовій відомості по рахунку 281 за жовтень 2019 - листопад 2020 року (далі - ОСВ 281), наявна невідповідність у кількісних показниках.

Так, по окремих товарних позиціях кількісні показники збільшено відповідачем, а залишки по окремих позиціях відсутні.

Отже, загальна кількість залишків, зазначена у акті перевірки, перевищує кількісні показники, вказані у ОСВ 281 в понад 1,5 рази, і саме цю кількісну величину відповідач взяв за основу, визначаючи різницю (нестачу) залишків, на яку були донараховані податкові зобов`язання.

Водночас, аналіз структури та змісту ОСВ 281 свідчить, що вона складається з декількох розділів, кожен з яких містить перелік найменувань товарних позицій, їхню вартість та кількість. Зокрема, в ОСВ 281 є два розділи: «Аквилон Запорожье» і «Самарская», в яких зазначені залишки ТМЦ, зокрема ролліні, станом на 30.11.2020.

Аналізуючи вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСВ 281 містить інформацію про залишки товару, які знаходилися на складі за адресою м. Одеса, вул. Самарська, 4 і на складі у м.Запоріжжі вул. Магістральна, 100, який позивач орендував у ТОВ «Аквілон 2009» (договір від 01.01.2019 був наданий).

Згідно договору від 01.01.2019 № №01-01/2019 між позивачем та ТОВ «Аквілон 2009», позивач отримує послуги у ТОВ «Аквігюн 2009», який зобов`язується надавати послуги, пов`язані з перевезенням, обробленням, отриманням, зберіганням та реалізацією від імені позивача вантажів / товарів, наданих позивачем та / або, які надійшли на адресу ТОВ «Ааквілон 2009» від контрагентів (постачальників) позивача, а позивач зобов`язується приймати і оплачувати надані послуги.

Отже, наголосив суд першої інстанції, відповідач, співставивши залишки ТМЦ наявні в м.Одесі і в м.Запоріжжі станом на 30.11.2020 з результатами інвентаризації від 04.02.2021 по складу лише в м.Одесі, фактично зробив висновок про відсутність товару, наявність якого він фізично не міг перевірити, оскільки частина товару позивача, по якій було також зроблено інвентаризація, знаходилася в місті Запоріжжі.

Вказана обставина апелянтом не спростована, і тому на думку колегії суддів є дійсною, а висновки суду є правильними.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.

Тому, надаючи оцінку всім іншим доводам апелянта, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Колегія суддів вважає, що всі доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311,315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОТ ГРУП» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Файдюк