Справа № 380/6071/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/6071/25 пров. № А/857/44646/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області та Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року, головуючий суддя Кондратюк Ю.С., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Львівської міської ради, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУ ДПС у Львівській області, третя особа Львівська МР, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області: від 14.05.2024 року №1-1307-UA0025047 на суму 17 901,00 грн за 2021 рік; від 14.05.2024 року №1-1307- НОМЕР_1 на суму 29 089,13 грн за 2022 рік; від 14.05.2024 року №1-1307-UA0025047 на суму 19 989,45 грн за 2023 рік, якими ОСОБА_1 нараховано податкові зобов?язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо належних їй нежитлових приміщень, розташованих у будинку АДРЕСА_1 , на загальну суму 66 979,58 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що позивачу нежитлові приміщення використовуються ним як суб?єктом господарювання у господарській діяльності та розміщені на ринку ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», а тому такі нежитлові приміщення не є об?єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду за судовим захистом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №1-1307-UA0025047 від 14.05.2024 року; №1-1307-UA0025047 від 14.05.2024 року; №1-1307-UA0025047 від 14.05.2024 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області та Львівська МР оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області обґрунтовує тим, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головне управління ДПС у Львівській області використало визначені ПК України джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно, діяло в межах повноважень та спосіб, визначені ПК України, тому підстав для скасування даних податкових повідомлень - рішень немає.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги Львівська МР зазначає те, що ключовим моментом є цільове призначення земельної ділянки. Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 01.07.2016 року №676 та укладеного на її підставі договору оренди землі від 25.10.2016 року, земельна ділянка площею 0,4974 га (кадастровий номер :06:002:0085) передана ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та групі фізичних осіб, включаючи Позивача, з цільовим призначенням «для обслуговування торговельного центру, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі». Третя особа наголошує, що відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, використання земельної ділянки має суворо відповідати її цільовому призначенню. Оскільки Львівська міська рада як розпорядник земель комунальної власності не відводила цю ділянку для влаштування ринку, будь-яка діяльність на ній не може вважатися ринковою у розумінні законодавства.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом економічної діяльності позивача є КВЕД 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №419530046 ОСОБА_2 на праві спільної часткової приватної власності належать нежитлові приміщення у будинку АДРЕСА_1 , а саме: будівля під літ. «Ж-1» загальною площею 596,7 кв. м. (частина нежитлових приміщень під номерами 181-183, 185-190, 221-229, 288-309, 311-317), розмір частки: 1/2.

Згідно з технічними паспортами на будівлі літ. «Ж-1», ці приміщення за своїм функціональним призначенням визначені як «торгові павільйони» та «адміністративно-торгові приміщення».

Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 3703 від 12.07.2018 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та № 1075 від 08.07.2021 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік», для об`єктів нежитлової нерухомості, класифікованих як «криті ринки, павільйони та зали для ярмарків», були встановлені такі ставки податку:

- на 2021 рік 0% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр;

- на 2022 рік 0% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр;

- на 2023 рік (згідно з ухвалою №2146 від 30.06.2022 року) 0,3% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр.

14.05.2024 року Головним управлінням ДПС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховані податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні періоди 2021, 2022 та 2023 роки на загальну суму 66 979,58 грн.

Підставою для нарахування стали дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності позивача об`єктів нежитлової нерухомості.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом про його скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що належні позивачу приміщення згідно з технічними паспортами є «торговими павільйонами» та «адміністративно-торговими приміщеннями», розташованими на об`єкті, який у спірних періодах мав офіційний статус «змішаного критого ринку». Відповідач, на якого покладено обов`язок доказування згідно з частиною другою статті 77 КАС України, не надав суду жодного доказу чи обґрунтування, чому до приміщень позивача не були застосовані саме ці, спеціальні ставки. Замість цього, податковий орган застосував загальні, значно вищі ставки (1% та 1,5%), встановлені для інших категорій нерухомості. Такий підхід є проявом формалізму та не відповідає принципу обґрунтованості, закріпленому у частині другій статті 2 КАС України.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно із статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості

Статтею 266 ПК України визначено платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги із сплати цього податку.

Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із пп.266.3.3 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Підпунктом 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відповідно до пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - податок на нерухомість), об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках.

З метою визначення механізму реалізації зазначеної норми, необхідно з`ясувати правовий статус об`єктів нерухомості, які вона охоплює. Йдеться про дві категорії відповідних об`єктів, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу: (1) малі архітектурні форуми (далі - МАФ) та (2) інші об`єкти нерухомості, розташовані на ринках.

Аналіз норми пп.«е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України передбачає застосування даної пільги за таких умов:

- Об`єктний склад: об`єкти нежитлової нерухомості.

- Суб`єктний склад: суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу

- Місце проведення діяльності: малі архітектурні форми та ринки.

Приписи пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України свідчать про те, що законодавець у кожному підпункті (від «а» до «л») передбачив чіткі умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню.

Аналіз пп.«е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України свідчить про те, що однією з істотних умов для звільнення від оподаткування відповідно до пп.«е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України виступає ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна - в малій архітектурній формі та на ринку.

Отже, наведеними приписами законодавства надається пільга зі сплати податку на нерухомість залежно від місця розташування об`єктів нежитлової нерухомості.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу 1230 «Будівлі торгівельні» відносить до різних підкласів «Торгові центри, універмаги, магазини" (підклас 1230.1) та «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків» (підклас 1230.2). За таких обставин, об`єкт оподаткування, який, класифікується у підкласі «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків» (підклас 1230.2), проте територіально розташований поза межами будь-яких ринків, не може бути ідентифікованим як об`єкт нерухомості, на який поширюється дія податкової пільги в значенні «на ринках».

Відповідно до пункту 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 року №57/188/84/105 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 року за №288/6576), ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

За вказаного правового регулювання, умова податкової пільги «на ринках» може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання, що утворені та зареєстровані в установленому порядку як ринки і належать до категорій суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу.

Одночасно з тим податкова пільга застосовує термін «мала архітектурна форма».

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм, зокрема, належать: альтанки, павільйони, навіси: вуличні меблі (лавки, лави, столи); огорожі, ворота, грати; декоративна та ігрова скульптура; сходи, балюстради та інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Застосовуючи термін «мала архітектурна форма», податкова преференція встановлює обмеження її застосування до об`єктів нежитлової нерухомості площею 30 м2 незалежно від функціонального використання земельної ділянки, на якій розміщено такий об`єкт, наприклад, «Для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури» (підрозділ 03.10 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсі в від 23.07.2010 року №548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 року за №1011/18306).

Отже, зважаючи на приписи пп.4.1.2 п.4.1 ст.4 Кодексу щодо недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, норма уточнення щодо виключення із об`єкта оподаткування податком об`єктів нежитлової нерухомості «на ринках», може бути поширеною на об`єкти нежитлової нерухомості елементів торгової мережі ринку, площа яких не перевищує площі малої архітектурної форми.

Судом встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно усі об`єкти нерухомості, що перебувають у власності позивача мають класифікацію «нежитлові приміщення», більше того жодної вказівки про те, що ці об`єкти мають приналежність до класу будівель, що пов`язані з ринковим господарством.

Головним управлінням ДПС у Львівській області було скеровано запит до Львівської міської ради №4895/5/13-01-05-03-06 від 17.03.2025 (Вх. №1.8 8255-001 від 19.03.2025) в якому просимо повідомити наступну інформацію: - чи має ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» юридичний статус ринку; - щодо об`єктів нерухомого майна, які є складовою об`єкта нерухомого майна ринок; - про об`єкти нерухомого майна, які знаходяться на території ринку (із зазначенням найменування, призначення і площа будівель та інших споруд); - вид цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 34б.

Департамент економічного розвитку Львівської міської ради надав відповідь для ГУ ДПС у Львівській області вх. №19049/5 від 15.05.2025 року.

У вказаному листі Львівської міської ради зазначено, що юридичний статус ринку визначається не лише наявністю об`єктів торгівлі, а й відповідністю цільового призначення земельної ділянки .

Як значиться у даному листі відповідно до рішення Львівської міської ради від 01.07.2016 №676, серед осіб, яким було передано у користування (в оренду) земельну ділянку (кадастровий номер :06:002:0085) на вул. Ю.Федьковича, 34-б, значиться також ОСОБА_3 як один із співкористувачів або співвласників. Таким чином, ОСОБА_1 безпосередньо пов`язана із використанням земельної ділянки, однак сам факт її участі у правовідносинах з цією ділянкою не підтверджує законність здійснення діяльності на ній як на ринку.

Львівською міською радою чітко зазначено, що об`єкти, які функціонують як торгові центри або магазини, не підлягають класифікації як ринки, навіть якщо там здійснюється торгівля.

Ці об`єкти є окремими капітальними спорудами з поштовою адресою. Отже, у випадку ОСОБА_1 , навіть якщо вона здійснює підприємницьку діяльність на території торговельного центру, така діяльність не надає правового статусу ринку в розумінні чинного законодавства

Відповідно до ухвали ЛМР від 01.07.2016 року № 676 «Про затвердження ТзОВ Торговий центр Привокзальний та гр. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 » ТзОВ Торговий центр Привокзальний та громадянам передано земельну ділянку площею 0,4974га (кадастровий номер :06:002:0085) на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років для обслуговування торговельного центру (код КВЦПЗ 03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використанняземлі комерції).

Водночас, відповідно до постанови КМУ від 29.07.2009 року № 868 об`єкти торгівлі, які функціонують як гіпермаркети, торговельні центри, універмаги, універсами, супермаркети, міні-маркети, магазини, крамниці, є відокремленими капітальними спорудами та мають окрему поштову адресу, до ринків не належать.

Судом встановлено, що орган місцевого самоврядування не затверджував плану ринку на АДРЕСА_1 , оскільки за цією адресою відсутній ринок.

Натомість, з матеріалів справи слідує, що ринок Привокзальний функціонує за адресою АДРЕСА_2 , а нежитлові приміщення належні позивачці розташовані у торговому центрі на АДРЕСА_1 .

При визначенні податкового зобов`язання ГУ ДПС у Львівській області керувалося даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як це прямо передбачено пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ. У вказаному реєстрі відсутня будь-яка інформація про те, що спірні нежитлові приміщення розташовані на території ринку. Вони зареєстровані як окремі об`єкти нерухомості (нежитлові приміщення) за фізичною особою ОСОБА_1 . Відтак, у податкового органу були відсутні правові підстави самостійно класифікувати ці об`єкти як такі, що знаходяться на ринку, та застосовувати відповідну пільгу.

Таким чином, житлові приміщення, що перебувають у власності позивача, не розташовані на земельних ділянках, спеціально відведених рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування для функціонування ринку.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки об`єкт не є ринком, то і підстави для застосування податкової пільги, передбаченої пп. «е» пп. 266.2.2 ст. 266 ПКУкраїни, відсутні.

З врахуванням відсутності інформації щодо розміщення даних нежитлових приміщень на території ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», нульова ставка податку на нерухоме майно, визначена додатком 1 ухвали Львівської міської ради № 3703 «Про встановлення ставок і пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік» не може бути застосована при нарахуванні податку за нежитлові приміщення, які перебувають у власності фізичної особи ОСОБА_1 .

Крім цього, колегія суддів зазначає, що сам паспорт ринку не є правовстановлюючим документом, не змінює правового статусу об`єкта та не породжує жодних юридичних наслідків, департамент, діючи в межах своїх повноважень, не вбачав підстав для відмови у внесенні наданої інформації до облікових матеріалів.

При цьому, правовий статус об`єкта нерухомості та цільове призначення земельної ділянки визначаються виключно правовстановлюючими документами та закріплюються у державних реєстрах.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки об`єкти нерухомості, які розміщені за адресою вул. Федьковича, 34-б та належить ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» не є ринком, то і підстав для застосування податкової пільги, передбаченої пп. «е» пп. 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України немає, тому оскаржені податкові повідомлення - рішення є правомірними, підстави для їх скасування відсутні, через що позовні вимоги є безпідставними та обґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області та Львівської міської ради задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі №380/6071/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич