Справа № 689/1812/25
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 689/1812/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчик О.М.

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

14 січня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. ОСОБА_1 звернувся до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Апелянт, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

4. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5093460 від 28.06.2025 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він має посвідчення водія категорії «В» від 17.12.1998, копію якого долучив до матеріалів позовного провадження.

5. Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що абзац 3 пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 №340 (далі Постанова №340), про те, що особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому, не був чинний на момент отримання ОСОБА_1 посвідчення водія категорії «В», а тому не може стосуватись вказаного посвідчення водія, та про те, що чинним законодавством не передбачено не чинності або порядку втрати чинності посвідченнями воді, які були видані на законних підставах раніше

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.06.2025 року інспектором ВП №3 Літвінчуком М.С. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5093460, на підставі якої ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3 400 грн за те, що він 28.06.2025 року о 21 год 22 хв в селищі Ярмолинці по вулиці Івана Мазепи, 73, керував транспортним засобом, не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1а ПДР України.

7. Ця обставина підтверджується копією постанови серії ЕНА № 5093460 від 28.06.2025 (а.с.10); копією даних Інформаційного порталу Національної поліції, згідно з якими ОСОБА_1 має посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «С», від 23.02.2000 року; відеозаписом доданим до матеріалів справи (а.с.39).

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

8. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 3-5 цієї постанови.

9. Відповідач подав до суду відзив в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги і зазначає, що хоча в Постанові №340 в редакції від 18.10.1999, яка була чинною на момент видачі ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_1 від 23.02.2000 на право керування транспортними засобами лише категорії «С», була відсутня загальна норма про можливість мати особою лише одного посвідчення водія, однак містилася аналогічна норма, передбачена пунктом 26 в розділі «Видача і обмін посвідчення водія» Постанови №340 в редакції від 18.10.1999, відповідно до якої при одержанні дозволу на право керування транспортними засобами іншої категорії посвідчення водія обмінюється на нове, до якого відносяться відмітки, що були в попередньому посвідченні.

10. На думку відповідача, вказане свідчить про те, що за своєю суттю правове регулювання питання видачі/обміну посвідчення подія не зазнало радикальних змін з часу отримання ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_1 від 23.02.2000 категорії «С», а лише з часом осучаснювалося, та в цілому свідчить про виключення можливості мати особою декількох посвідчень водія різних категорій як у 2000 році також станом на сьогодні.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

13. Положеннями ч.ч.1, 2 ст.222 КУпАП встановлено, що адміністративні справи щодо порушень правил дорожнього руху, передбачені, зокрема, частиною першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП, розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

14. Відповідно до ст.53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

15. Положеннями п.п.1,3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

16. Відповідно до вимог ст.ст.31,40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

17. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

18. Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 28.06.2025 року інспектором ВП №3 Літвінчуком М.С. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5093460, на підставі якої ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3 400 грн за те, що він 28.06.2025 року о 21 год 22 хв в селищі Ярмолинці по вулиці Івана Мазепи, 73, керував транспортним засобом, не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1а ПДР України.

19. З наданих відповідачем до суду першої інстанції відеозаписів вбачається, як позивач стверджував, що йому як людині не потрібне посвідчення водія для керування транспортним засобом, відповідно інспектору ОСОБА_2 не пред`явив ані посвідчення водія, ані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. У зв`язку з цим поліцейським було перевірено наявність реєстраційних документів на транспортний засіб та посвідчення водія за допомогою баз даних Інформаційного порталу Національної поліції (ІПНП), за результатами чого було встановлено наявність в ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_1 на право керування транспортними засобами лише категорії С.

20. Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач керував транспортним засобом категорії «В», однак діючим посвідченням ОСОБА_1 є саме посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «С» від 23.02.2000, а не посвідчення на право керування транспортними засобами категорії «В» від 17.12.1998.

21. Згідно з підпунктом а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила дорожнього руху), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

22. Відповідно до положень п.п.1.3, 1.9 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

23. Відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

24. Згідно з п.2 абз. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340, особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

25. Пунктом 26 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції чинній на момент отримання позивачем посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «С», від 23.02.2000 року), передбачено, що при одержанні дозволу на право керування транспортними засобами іншої категорії посвідчення водія обмінюється на нове, до якого відносяться відмітки, що були в попередньому посвідченні.

26. Відтак, системний аналіз вищевказаних норм Порядку №340 свідчить про те, що виключається можливість наявності в особи одночасно декількох посвідчень водія на право керування транспортними засобами різних категорій, оскільки здійснюється обмін попереднього посвідчення водія на нове, відповідно із зазначенням усіх дозволених до керування категорій транспортних засобів. За своїм змістом абз. 3 п.2 Постанова №340, який міститься в розділі «Загальні положення», декларує загальне правило про можливість мати особою лише одного посвідчення водія, в той час як абз.1 п.24 Постанови №340 міститься в розділі «Видача і обмін посвідчення водія» та встановлює процедуру видачі/обміну посвідчення водія, за наслідком якої не допускається наявність у особи одночасно декількох посвідчень водія на право керування транспортними засобами різних категорій.

27. За правилами пункту 26 Постанови №340 в редакції від 18.10.1999, при наявності в апелянта посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» при отриманні нового посвідчення водія НОМЕР_1 від 23.02.2000 на право керування транспортними засобами категорії «С», попереднє повинно було обміняне на нове із зазначенням дозволу керування обома категоріями транспортних засобів «В» і «С». Саме тому наявність у позивача посвідчення ХМА №137728 від 23.02.2000 лише категорії «С» свідчить про відсутність на момент отримання цього посвідчення водія дозволу керування іншими категоріями транспортних засобів.

28. Відтак висновки суду першої інстанції в цій частині є законними та обґрунтованими.

29. Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено, що інспектор Літвінчук М.С. після зупинки транспортного засобу представився позивачу, у встановленому законом порядку роз`яснив його права згідно зі ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, в тому числі право на отримання правової допомоги.

30. За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

31. Відповідно до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

32. Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

33. Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

34. Оскаржувана постанова серії ЕНА № 5093460 від 28.06.2025 року відповідає всім передбаченим вищевказаною статтею вимогам.

35. Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 винесена посадовою особою в межах наданих їй законом повноважень, викладені в ній висновки відповідають фактичним обставинам, із дотриманням принципу пропорційності, а тому вона є законною та скасуванню не підлягає.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

36. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

37. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

38. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

39. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

40. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

41. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.