Справа № 120/14702/24
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 січня 2026 р. Справа № 120/14702/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "ПОДІЛЛЯ" до: Державної податкової служби України про: визнання протиправною та скасування податкової консультації

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "ПОДІЛЛЯ" до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що ПрАТ "ПК "Поділля" до ДПС України із зверненням про надання індивідуальної податкової консультації в якому просило податковий орган надати ро`яснення в порядку ст . 52 ПК України з наступних питань:

- Чи є об`єктом оподаткування для цілей єдиного податку четвертої групи площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень), що перебуває у користуванні ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» на підставі інших, ніж право оренди, договорів (наприклад, договір емфітевзису, спільного користування ділянкою, спільного вирощування сільгосппродукції та інших видів договорів), які надають Товариству право користування такою ділянкою з метою вирощування сільськогосподарської продукції (продукції рослинництва)?

- Чи підлягають включенню (врахуванню) при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва в розмірі 75 відсотків, необхідної для набуття та підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи, отримані ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» доходи від реалізації продукції рослинництва (сільськогосподарської продукції), яка вирощена на земельних ділянках, що надані Товариству в користування на підставі інших, ніж право оренди, договорів (наприклад, договір емфітевзису, спільного користування ділянкою, спільноговирощування сільгосппродукції та інших видів договорів), які надають Товариству право користування такою ділянкою з метою вирощування сільськогосподарської продукції (продукції рослинництва)?

Відповідачем за результатами розгляду звернення надано індивідуальну податкову консультацію з якою позивач не погоджується та вважає, що висновки викладені у ній не відповідають положенням чинного законодавства, а тому така є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач скористався своїм правом та подав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечив та просить у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Зазначив, що податковий орган надав чітку відповідь на питання платника податків, котра не суперечить вимогам чинного законодавства, а доводи позивача зводяться до бажання знизити базу оподаткування та сплату податку до державного бюджету України. При цьому, не виправдання прийнятою ДПС спірною ІПК сподівань та очікувань позивача з приводу порушених питань не є підставою для визнання такої консультації протиправною.

Так, на питання 1 позивачу повідомлено, що об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь, що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надано йому у користування та оформлена відповідно до вимог Закону №1952.

Щодо другого питання зазначено, що при обчисленні частки сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік товариство включає до доходу сільськогосподарського товаровиробника дохід від реалізації сільськогосподарської продукції, що виготовляється, виробляється, переробляється лише на власних чи отриманих в користування сільськогосподарських угіддях. Права власності, користування такими угіддями оформлюються відповідно до Закону №1952.

Представник позивача скористався своїм правом та подав до суду відповідь на відзив у якій зазначив, що наведені у відзиві на позов доводи відповідача не ґрунтуються на нормах ПКУ, а також не відповідають як роз`ясненням ДПС, так і правовим висновкам Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що ТОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" є сільськогосподарським товаровиробником та платником єдиного податку четвертої групи на 2024 рік, що підтверджується довідкою, виданою Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

28.08.2024 позивач звернувся до ДПС із зверненням про надання індивідуальної податкової консультації у письмовій формі, в якому просив в порядку статтею 52 ПК України надати роз`яснення з наступних питань:

- чи є об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи площа сільськогосподарських угідь (рілля, сіножаті, пасовища і багаторічні насадження), що перебуває у користуванні Товариства на підставі інших, ніж право оренди, договорів (договір емфітевзису, спільного користування ділянкою, спільного вирощування сільськогосподарської продукції та інших), які надають Товариству право користування земельною ділянкою з метою вирощування сільськогосподарської продукції?

- чи підлягають включенню (врахуванню) при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва в розмірі 75 відсотків, необхідної для набуття та підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи, отримані ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» доходи від реалізації продукції рослинництва (сільськогосподарської продукції), яка вирощена на земельних ділянках, що надані Товариству в користування на підставі інших, ніж право оренди, договорів (наприклад, договір емфітевзису, спільного користування ділянкою, спільноговирощування сільгосппродукції та інших видів договорів), які надають Товариству право користування такою ділянкою з метою вирощування сільськогосподарської продукції (продукції рослинництва)?

Державною податковою службою України, керуючись статтею 52 Податкового кодексу України, за результатами розгляду звернення Товариства надано індивідуальну податкову консультацію від 08.10.2024 № 4752/ІПК/99-00-04-03-03, згідно з висновками, наведеними в індивідуальній податковій консультації, Товариству було роз`яснено, що об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є, зокрема земельні ділянки, отримані на умовах оренди, суборенди, емфітевзису тощо. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Використання земельної ділянки без належного оформлення прав є порушенням норм земельного законодавства.

Таким чином, роз`яснено, що об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь, що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування та оформлена відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон № 1952). Якщо права на земельні ділянки не зареєстровані відповідно до норм Закону № 1952, то площа таких земельних ділянок не є об`єктом оподаткування для платника єдиного податку четвертої групи. Такі земельні ділянки є об`єктами оподаткування у власника або користувача (відповідно до оформлення прав на земельні ділянки).

На друге питання зазначено, що при обчисленні частки сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік Товариство включає до доходу сільськогосподарського товаровиробника дохід від реалізації сільськогосподарської продукції, що виготовляється, виробляється, переробляється лише на власних чи отриманих в користування сільськогосподарських угіддях, права власності або користування якими оформлені відповідно до Закону № 1952.

Не погоджуючись із змістом консультації в оскаржуваній частині, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд керується такими мотивами.

Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Стеттею 52 ПК України передбачено, що за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Відповідно до пункту 52.2 статті 52 ПК України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Згідно із пунктом 52.3 статті 52 ПК України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Положеннями статті 53 ПК України унормовано, що у разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Отже, з наведених вище норм податкового закону випливає, що податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку:

1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності;

2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана;

3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування;

4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

Оцінюючи спірну консультацію, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів зокрема податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої-третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Отже, платники єдиного податку четвертої групи звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності в разі, якщо земельні ділянки використовуються для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

В розумінні пп. 14.1.234, 14.1.235 п.14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання (в свою чергу, група 17 УКТ ЗЕД включає цукор, а отже такий є сільськогосподарською продукцією).

Сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника наведене у пункті 2.15.1 статті 2 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", зокрема таким є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, основною діяльністю якої є виробництво сільськогосподарської продукції та/або розведення, вирощування, вилов риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробка на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, а також здійснення операцій з її постачання, причому в такій діяльності питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно

Відповідно до пункту 2.28 статті 2 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", сільськогосподарська діяльність - діяльність з виробництва продукції рослинництва, зокрема рослинних культур, а також вирощування ягід, фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також її обробки, переробки та/або консервації.

З процитованих норм видно, що обробка та переробка рослинних культур віднесені до сільсьгосподарського товаровиробництва.

Окрім того суд звертає увагу на те, що згідно з пп 298.8.3 п. 298.8 ст. 298 ПК України дохід сільськогосподарського товаровиробника, отриманий від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів виноградних (коди згідно з УКТ ЗЕД 2204 29-2204 30), вироблених на підприємствах первинного виноробства для підприємств вторинного виноробства, які використовують такі виноматеріали для виробництва готової продукції), включає доходи, отримані від:

- реалізації продукції рослинництва, що вироблена (вирощена) на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування, а також продукції рибництва, виловленої (зібраної), розведеної, вирощеної у внутрішніх водоймах (озерах, ставках і водосховищах), та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях;

- реалізації продукції рослинництва на закритому ґрунті та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях;

- реалізації продукції тваринництва і птахівництва та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях;

- реалізації сільськогосподарської продукції, що вироблена із сировини власного виробництва на давальницьких умовах, незалежно від територіального розміщення переробного підприємства.

Наведені норми визначають, що реалізація продукції рослинництва на закритому ґрунті та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях, реалізації сільськогосподарської продукції, що вироблена із сировини власного виробництва на давальницьких умовах, незалежно від територіального розміщення переробного підприємства є доходом сільськогосподарського товаровиробника.

Відповідно до пункту 1 та 2 статті 292-1 ПК України об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Площі земельних ділянок, що перебувають у консервації, забруднені вибухонебезпечними предметами або непридатні для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами, не є об`єктом оподаткування єдиним податком для платників єдиного податку четвертої групи на період консервації або на період, коли земельні ділянки були забруднені вибухонебезпечними предметами, або на період, коли земельні ділянки були визнані потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами.

Отже, Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового статусу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Отже, будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

Недотримання норм земельного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок не може бути перешкодою для кваліфікації податковим органом сільськогосподарських угідь як таких, що знаходяться у користуванні товаровиробника для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

Податковий кодекс України не ставить користування сільськогосподарськими угіддями в залежність лише від виникнення права оренди на відповідні земельні ділянки. Відповідно, зареєстрований належним чином договір оренди не може вважатися єдиним обов`язковим документом, що підтверджує правомірність перебування особи у статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку.

Суд зазначає, що абзацом другим пункту 292.1-1 статті 292-1 Податкового кодексу України законодавець висунув вимогу про необхідність оформлення у відповідності до вимог чинного законодавства права користування земельними ділянками.

Проте, відповідач не врахував, що абзац другий пункту 292.1-1 статті 292-1 Податкового кодексу України виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VІІІ.

Таким чином, як випливає зі змісту пункту 292-1.1. статті 292 ПК України, для розрахунку доходів від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва як таких, що можуть враховуватися при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва, можуть включатися доходи від продажу продукції рослинництва, вирощеної (виробленої) на сільськогосподарських угіддях, що знаходяться у користуванні особи на будь-яких умовах.

Вказане підтверджується також позицією Державної фіскальної служби України, що висловлена в індивідуальній податковій консультації №3543/6/99-99-12-02-03-15/ШК від 15.08.2018 де зазначено, що об?єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди (п. 292-1.1 ст. 292-1 Кодексу).

Тобто, всі види користування земельною ділянкою є підставою для включення площ цих земельних ділянок до об`єкту оподаткування податком.

Зазначене підтверджується також правовими висновками Вищого адміністративного суду України від 12.10.2015 у справі №K/800/12281/14 та Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 804/12126/15, від 20.12.2019 року у справі №819/1176/18.

З огляду на викладене суд не може погодитися з індивідуальною податковою консультацією, оформленою листом ДПС від 08.10.2024 № 4752/ІПК/99-00-04-03-03, відтак вважає, що така індивідуальна консультація не узгоджується з нормами податкового законодавства та не є обґрунтованою належним чином.

В силу приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач не довів правомірності своєї позиції у цьому публічно-правовому спорі, а відтак суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Згідно з частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені, судові витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн стягуються на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень-відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України, оформлену листом №4752/ІПК/99-00-04-03-03 ІПК від 08.10.2024.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Поділля" судовий збір в розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Продовольча компанія "Поділля" (вул. Заводська, 150, м. Гайсин, Вінницька область, )

Відповідач: Державна податкова служба України (Львівська площа, 8, м. Київ, )

Суддя Комар Павло Анатолійович