Справа № 280/6647/25
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Справа № 280/6647/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Розума Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (Гната Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, 29013), третя особа Пенсійний фонд України (вул. Бастіонна, буд. 9, м. Київ, 01014), про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2025 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Розума Олександра Вікторовича, до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Хмельницькій області), третя особа Пенсійний фонд України, в якій позивачка просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 01.11.1993 по 03.03.2000 роки у колгоспі ім. Ілліча Бердянського району Запорізької області, а після реорганізації ПРИВАТНА ПІДПРИЄМСТВО "Агрофірма «Нова» ();

рішення відповідача 15.01.2025 року № 51 про відмову в призначенні пенсії позивачці скасувати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу згідно записів трудової книжки не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01.11.1993 по 03.03.2000, оскільки на сторінках 18-19 в графі 6 документу відсутня дата документа на підставі якого внесено запис про час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні) та записи не завірені підписом голови колгоспу чи іншою відповідальною особою, визначеною правлінням колгоспу та печаткою колгоспу (підприємства). Позивач вважає, що вона, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 04.08.2025 позов був залишений без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 08.08.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

21.08.2025 до суду надійшли пояснення Пенсійного фонду України (далі ПФУ) на позовну заяву, в яких ПФУ заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 08.01.2025 позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). Відповідно до рішення від 15.01.2025 № 51, страховий стаж позивача склав 30 років 10 місяців 1 день, оскільки внаслідок невідповідності записів у трудовій книжці вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, до страхового стажу не зараховані два періоди: період з 20.08.1988 по 30.10.1993, період з 01.11.1993 по 03.03.2000. Відтак, рішенням від 15.01.2025 № 51 ГУ ПФУ в Хмельницькій області відмовило у призначення пенсії з наступних підстав: відсутність передбаченого ст. 26 Закону № 1058 страхового стажу 32 років, відсутність інформації про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. Просить відмовити в задоволенні позову.

Суд зазначає, що ПФУ не було залучено судом до участі в справі, оскільки не було встановлено будь-яких прав, свобод, інтересів чи обов`язків ПФУ, на які може вплинути рішення суду у цій справі. В свою чергу ПФУ не звертався до суду з заявою про його залучення до участі в справі в будь-якому статусі. Відповідно, заява ПФУ не враховується судом при вирішенні даної справи.

Станом на дату вирішення справи відповідач не скористався правом подання відзиву на позов.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.01.2025 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі-Порядок 22-1), з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Заява позивача від 08.01.2025 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

Рішенням від 15.01.2025 № 51, прийнятим ГУ ПФУ в Хмельницькій області, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування рішення зазначено, що право на призначення пенсії за віком після 60 років мають особи за наявності страхового стажу 32 роки. Аналіз наданих документів вказує, що страховий стаж особи становить 30 років 10 місяців 1 день, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. До страхового стажу, крім іншого, не зараховано період з 01.11.1993 по 03.03.2000 в колгоспі ім. Ілліча згідно із записами трудової книжки колгоспника від 29.01.1994 серія НОМЕР_1 , оскільки на сторінках 18-19 в графі 6 документу відсутня дата документа на підставі якого внесено запис про час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні) та записи не завірені підписом голови колгоспу чи іншою відповідальною особою, визначеною правлінням колгоспу та печаткою колгоспу (підприємства) (страховий стаж зараховано 1999-2000 роки згідно інформації про сплату внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). Для зарахування періоду з 01.11.1993 по 03.03.2000, необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні), долучити довідку про реорганізацію. Згідно даних паспорта заявниця зареєстрована та проживає в с. Червоне поле Бердянського району Запорізької області, яке тимчасово окуповане. Відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки та відсутністю інформації про неодержання пенсії від органів забезпечення російської федерації.

Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок №637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У даній справі спірним є питання щодо наявності у позивача страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 01.11.1993 по 03.03.2000 суд зазначає таке.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310).

Згідно п.п. 1, 2 Постанова № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; на підставі чого внесено запис (дата і номер), відомості про нагородження та заохочення.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).

Згідно з пунктом 14 Постанови правління колгоспів вживають заходи щодо строгого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, забезпечення кадрів працівників, які ведуть трудові книжки, підготовленими до такої роботи особами, забезпечують належне зберігання архівних документів, які стосуються трудової діяльності колгоспників.

Отже, виходячи з наведеного можна виснувати про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

Згідно із записами, внесеними до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 29.01.1994 (аркуші 18-19), наявна інформація про трудову участь позивача у громадському господарстві, зокрема:

- за 1993 рік: 46 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 240;

- за 1994 рік: 321 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 240;

- за 1995 рік: 300 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 240;

- за 1996 рік: 303 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 240;

- за 1997 рік: 309 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 240;

- за 1998 рік: 290 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 220;

- за 1999 рік: 279 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 220.

Отже, за даними трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 29.01.1994 позивачка працювала бухгалтером у колгоспі ім. Ілліча в період з 01.11.1993 по 03.03.2000.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Отже, позивачем надано трудову книжку колгоспника, в якій містяться відомості про трудову участь в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання.

Суд звертає увагу на те, що вказані записи в трудовій книжці зроблено у хронологічній послідовності, відсутні ознаки підчисток та підробок, у відповідній графі наведені підставу для внесення відповідних записів, при цьому, всі ці записи завірені печатками та підписами уповноваженої особи.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині означених спірних періодів) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому посилання відповідача на відсутність інформації про встановлений мінімум трудової участі позивача у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні не відповідає фактичним обставинам справи.

Слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 101 Закону України № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, Управління таким правом не скористалося.

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд висновує, що відмовляючи в зарахуванні до страхового стажу позивача часу роботи позивача у період з 01.11.1993 по 03.03.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 29.01.1994, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Водночас, відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.11.1993 по 03.03.2000 у колгоспі ім. Ілліча у повному обсязі, як просить позивач, оскільки наданими до матеріалів справи письмовими доказами не доведено факт виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві в повному обсязі.

Зокрема, трудова книжка колгоспника позивача містить інформацію, що за 1993 рік відроблено 46 трудоднів при встановленому мінімумі 240, за 2000 рік трудова книжка колгоспника позивача не містить інформації про трудову участь позивача у громадському господарстві, що свідчить про невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі.

Враховуючи наведене, час роботи позивача у колгоспі ім. Ілліча у період з 01.11.1993 по 03.03.2000 може бути зарахований до страхового стажу позивача лише за фактичною тривалістю, а тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо посилання на відсутністю інформації про неодержання пенсії від органів забезпечення російської федерації, суд зазначає таке.

За приписами п. 14-4 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VІІ (далі - Закону №1207-VІІ), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Згідно з ч.1 та ч.2ст.7 Закону №1207-VІІ, для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно до підпункту 9 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії.

Таким чином, призначення та виплата позивачу пенсії за віком згідно Закону №1058-IVможливе за умови неодержання ним пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

У алгоритмі призначення пенсії орган, що призначає пенсію, звертається із запитом до органів пенсійного забезпечення російської федерації стосовно перебування особи на обліку як одержувача пенсії. Разом з тим, у разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

При цьому, суд зазначає, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IVоргани Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачено, що Пенсійний орган зобов`язаний робити запит про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсі, а не перекладати цей обов`язок на громадянина, усвідомлюючи і достовірно знаючи, що в умовах воєнного стану це зробити неможливо.

Разом з тим, суд зазначає, про невиконання відповідачем свого обов`язку - запропонувати позивачу надати документи яких не вистачає для прийняття рішення (п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1).

Відповідачем не надано жодних доказів виконання ним вимог положень статті 44 Закону № 1058-IVта Порядку № 22-1 щодо вчинення дій, спрямованих на отримання підтвердження щодо не перебування позивача на обліку як одержувача пенсії в органах пенсійного забезпечення російської федерації.

Отже, суд вважає, що відмова пенсійного органу у призначені позивачу пенсії, яка обґрунтована неподанням позивачем документів на підтвердження не перебування на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації, суперечить вимогам принципу законності, оскільки відповідач не навів жодного положення законодавства, яке б зобов`язувало саме позивача надавати такі документи, та не зазначив положення законодавства, яке б передбачало наслідком неподання таких документів прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії.

Відповідач, встановивши відсутність вищевказаного підтвердження в документах для призначення пенсії, мав можливість роз`яснити позивачу необхідність надання такого підтвердження та надати для цього час.

Слід вказати, що відмова у призначенні пенсії на підставі відсутності повідомлення позивача про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації за умови наявності інших необхідних документів, є проявом надмірного формалізму. Позивач як громадянка України наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 15.01.2025 року № 51 про відмову у призначенні позивачу пенсії прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), наведені у такому рішенні підстави не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи є необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про його невідповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вказує на його протиправність та є підставою для скасування спірного рішення.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує таке.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст такого рішення.

Разом із тим, суд враховує, що обчислення стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок стажу роботи особи та визначати його достатність для призначення пенсії.

Водночас, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу оскаржувані періоди роботи, є неефективним, оскільки зарахування страхового стажу без зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 08.01.2025 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, не призведе до повного захисту прав позивача. Отже, з метою повного та ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для виходу за межі позовних вимог.

За наведеного вище, суд доходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи з 01.11.1993 по 03.03.2000 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 29.01.1994, а також повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 08.01.2025 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем обґрунтовані судові витрати на оплату судового збору в розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Розума Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (Гната Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, 29013), третя особа Пенсійний фонд України (вул. Бастіонна, буд. 9, м. Київ, 01014), про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 15.01.2025 року № 51 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час роботи за фактичною тривалістю у період з 01.11.1993 по 03.03.2000 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 29.01.1994.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 08.01.2025, подану ОСОБА_1 , та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «14» січня 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль