Справа № 120/16594/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16594/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук Андрій Валерійович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

14 січня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_2 , звернулась в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком від 15.10.2024 № 20;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_3 з 08.10.2024 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши при цьому в її страховий стаж періоди роботи: з 22.07.1981 по 12.05.1984, з 26.05.1984 по 15.01.1985, з 31.05.1985 по 14.06.1985, з 25.06.1985 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 31.12.2014 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1981.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 05.06.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.10.2024 № 20.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1981 та призначити ОСОБА_4 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 08.10.2024. В задоволенні решти вимог, - відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що за доданими заявником документами, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1981 до страхового стажу не зараховано періоди роботи, оскільки підставу внесення відомостей щодо зміни прізвища зазначено не повністю - відсутня дата видачі свідоцтва про шлюб, окремо документ про зміну прізвища не надано: 22.07.1981 по 12.05.1984, з 26.05.1984 по 15.01.1985, з 31.05.1985 по 14.06.1985, з 25.06.1985 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 31.12.2014 (робота на території Російської Федерації).

На думку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, стаж роботи позивача є недостатнім згідно вимог пенсійного законодавства, а тому право на призначення пенсії - відсутнє.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.10.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до сервісного центру № 11 в м. Ладижин ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

За наслідками розгляду заяви позивача із врахуванням принципу екстериторіальності, рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 15.10.2024 № 20 ОСОБА_3 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із недостатністю необхідного страхового стажу (31 рік), визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1981 до страхового стажу заявника не зараховано періоди роботи, оскільки підставу внесення відомостей щодо зміни прізвища зазначено не повністю - відсутня дата видачі свідоцтва про шлюб, окремо документ про зміну прізвища не надано: 22.07.1981 по 12.05.1984, з 26.05.1984 по 15.01.1985, з 31.05.1985 по 14.06.1985, з 25.06.1985 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 31.12.2014 (робота на території Російської Федерації).

Відповідач вказав, що страховий стаж особи не підтверджено в установленому порядку.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

В силу положень пункту 1 частини першої статті 8 Закон № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 3 вищевказаної статті Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону № 1788-XII.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно з статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Поряд із цим, відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1981 позивач:

з 22.07.1981 по 12.05.1984 працювала в Ладижинській міській лікарні санітаркою інфекційного відділення;

з 26.05.1984 по 15.01.1985 укладальник на Ладижинському заводі силікатної цегли;

з 31.05.1985 по 14.06.1985 робота на станції Байкало-Амурської залізниці учнем чергового електричного посту;

з 25.06.1985 по 31.12.2014 монтер шляху 2 розряду на Ургальській дистанції колії з подальшими переведеннями на посаду чергової по переїзду 3 розряду у зв`язку із реорганізацією Далекосхідної залізниці філії ВАТ "Російські залізниці".

При цьому, вказана вище трудова книжка містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірні періоди і такі записи є належним доказом підтвердження трудового стажу ОСОБА_6 .

Як вірно зазначає суд першої інстанції підстави внесення зміни прізвища власника трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1981, правильність заповнення, внесення виправлень до трудової книжки є обов`язком уповноваженої особи підприємства, на якому працює особа, а не обов`язком позивача.

Тобто, позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок.

Крім того, наявним у матеріалах справи доказом є свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 відповідно до якого ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_8 ) 24.09.1994 було укладено шлюб із ОСОБА_9 , та відповідно підтверджує, що трудова книжка серії НОМЕР_1 від 28.08.1981 належить саме позивачу. НОМЕР_1 від 28.08.1981 належить саме позивачу.

Поряд з цим, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ГУ ПФУ в Донецькій області не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а та від 17.07.2018 у справі №220/989/17.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачами під час розгляду цієї справи не доведено недійсність трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 28.08.1981, не спростовано її належність ОСОБА_3 , а тому підстави, зазначені в оскаржуваному рішенні, щодо неврахування до страхового стажу позивача відповідних періодів роботи, свідчать не про реальні перешкоди для призначення заявнику пенсії, а про надмірний формалізм, адже сумнівів в тому, що така трудова книжка належать саме ОСОБА_3 у суду не виникає, а тому зазначені в ній періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Також, судом першої інстанції надано належну правову оцінку помилковим доводам відповідача щодо не зарахування пенсійним органом періоду роботи позивача на території Росії у зв`язку з припиненням участі РФ в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

При цьому, записи про періоди роботи позивача в Російській Федерації, виконані в трудовій книжці, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості. Протилежного відповідачами не зауважено та судом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що прийнята Кабінетом Міністрів України постанова від 29.11.2022 № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення набрала чинності лише 02.12.2022, а в період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

За наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України, денонсація Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 означає, що вказані Угоди припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод.

Також, Верховний Суд у постанові від 17.09.2024 у справі № 580/3576/22 вказав, що не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (ст. 13 Угоди).

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та Угода між Урядом України і урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 підлягають застосуванню при призначенні пенсії позивачу, оскільки вказані Угоди були чинними на час роботи позивача в Росії і позивач мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Із наведених вище підстав, суд першої інстанції приходить до обґрунтованого висновку про необхідність зарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком періодів роботи у Російській Федерації.

З огляду на встановлені обставини, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 15.10.2024 № 20 відповідач діяв у супереч вимог, вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права ОСОБА_10 на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягало скасуванню.

При цьому, питання про зарахування до страхового стажу періоду, про як просить заявник та питання призначення відповідного виду пенсії позивачу за наслідками розгляду цієї справи, має вирішувати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (як суб`єкт владних повноважень, що здійснював розгляд заяви позивача), а не Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області як про те просить ОСОБА_11 .

Вказаний спосіб захисту відповідає правовій позиції ВС висловленій у постанові 08.02.2024 по справі № 500/1216/23.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача всі періоди роботи, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1981, та призначити ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 з 08.10.2024, тобто з дня звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.