Справа № 420/28520/25
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/28520/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Кравченка К.В. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року (суддя Потоцька Н.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 23.10.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

20.08.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому позивачка просила суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №29 від 24.01.2025 року в частині визначення періоду роботи на посаді судді ОСОБА_1 на рівні 18 років 04 місяці 24 дні та в частині нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №23245-21832/Т-02/8-1500/25 від 19.08.2025 року в частині визначення періоду роботи на посаді судді ОСОБА_1 на рівні 18 років 04 місяці 24 дні та в частині нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: стаж (досвід) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - 3 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 20.12.2024 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 52% суддівської винагороди, довідка про розмір якої міститься в пенсійній справі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 з 20.12.2024 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 52% суддівської винагороди, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №29 від 24.01.2025 року в частині визначення періоду роботи на посаді судді ОСОБА_1 на рівні 18 років 03 місяці 22 дні та в частині нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 52 відсотків суддівської винагороди, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №3698/0/15-24 від 19.12.2024, починаючи з 20 грудня 2024 року, з урахуванням фактично виплачених сум, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення позивачки на посаду судді, 3 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На думку апелянта, стаж роботи на посаді консультанта та помічника судді дає лише право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, але не дає права на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання. Тож, стаж ОСОБА_1 на посаді судді (як того вимагає Закон №1402-VIII) становить 18 років, а тому вона не має права на призначення з 20.12.2024 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 52% суддівської винагороди.

Позивачка надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі Указу Президента України від 25.07.2006 №640/2006 ОСОБА_1 була призначена на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.12.2024 №3698/0/15-24, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Біляївського районного суду Одеської області у відставку.

19.12.2024 Вища рада правосуддя прийняла рішення за №3698/0/15-24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Біляївського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, у якому встановила, що відповідно до статті 116 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Вищою радою правосуддя здійснено розрахунок стажу станом на 19.12.2024 - 21 рік 04 місяці 24 дні.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 07.10.2024 отримувала пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІ групи загального захворювання відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

17.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій та статус суддів".

Після перевірки наданих документів уповноваженою особою ГУ ПФУ в Полтавській області ОСОБА_1 з 20.12.2024 було переведено з пенсії по інвалідності згідно Закону №1058 на довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 50% (за 18 років 3 місяці 22 дні на посаді судді) відповідно до Закону №1402 при страховому стажі 25 років 10 місяців 18 днів.

Посилаючись на наявний стажу роботи 21 рік, який дає право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 52% суддівської винагороди, тобто збільшеного на 2% за один повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, спираючись на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 28 серпня 2023 року у справі №360/6255/21, від 07.11.2023 року у справі №520/475/19, від 23.08.2023 року у справі №380/17897/21 та інших, виходив з того, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. У рішенні Вищої ради правосуддя №3698/0/15-24 від 19.12.2024 зазначено, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 21 рік 4 місяці 24 дні, з яких стаж роботи на посаді судді 18 років 4 місяці 24 дні, стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон №1402-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Стаття 137 цього ж Закону визначає стаж роботи судді таким чином.

1. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

За нормами абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Станом на день призначення позивачки на посаду судді діяв Закон України 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів", частина перша статті 7 якого передбачала, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд неодноразово розглядав справи означеної категорії та викладав висновки щодо застосування норм права у правовідносинах, подібних за обставинами, їх правовим регулюванням та підставами позову, до тих, які виникли й у справі, що розглядається.

Зокрема, у постанові від 18 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №9901/15/21, навела правові позиції такого змісту.

При обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", положення частини другої цієї статті як стаж, який зараховується додатково.

У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі в конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами (подібні за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19).

Взявши до уваги положення, зокрема, норм частини першої статті 7 Закону України "Про статус суддів", які є застосовними й до спірних у цій справі правовідносин, і в якості однієї з обов`язкових вимог для призначення на посаду судді визначали наявність у особи стажу роботи в галузі права не менш як три роки, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 листопада 2021 року у справі №9901/15/21 виснувала, що до стажу роботи на посаді судді додатково зараховується стаж роботи в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19).

У цій же постанові звернута увага й на те, що виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття "стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді" треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/537/19).

Застосовуючи наведені вище правові висновки до обставин цієї справи, враховуючи, що на момент призначення позивачки на посаду судді Закон №2862-ХІІ передбачав наявність трьох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права як обов`язкову умову для призначення на посаду судді, колегія суддів дійшла висновку, що ГУПФУ зобов`язане зарахувати позивачці стаж її роботи в галузі права (3 роки), вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення судді та, відповідно, обрахувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 52% від суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді.

Резюмуючи все викладене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано задовольнив позов, висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, правильного застосування норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права.

Наведені у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя К.В.Кравченко

Суддя Ю.В.Осіпов