Справа № 766/16486/25
Суддя: Зуб І. Ю.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026р. Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Зуб І.Ю., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні міського суду адміністративну справу за адміністративним позовом адвоката Стороженко Дениса Петровича в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із даним позовом до суду із позовом в якому просить: поновити строк для оскарження, скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП №673СДМ від 27.03.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного стягнення у сумі 17 000,00 грн. і закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, та стягнути судовий збір.

В обґрунтування позову зазначено таке.

22 жовтня 2025 року Позивачу було заблоковано його банківські рахунки відкриті в АТ Універсал Банк, при зверненні до банку про підстави арешту коштів та їх списання, було надано постанову від 22 жовтня 2025 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №79413535, аналогічну інформацію було надіслано згодом 22.10.2025 року засобами мобільного додатку «Дія». Також з мобільного додатку Дія Позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження 79413535 Дніпровським ВДВС у м. Херсоні, отримавши ідентифікатор доступу до АСВП, Позивачу стало відомо, що вказане виконавче провадження відкрито на підставі Постанови №673СДМ по справі про адміністративне правопорушення за частино 3 статті 210-1 КУпАП від 27.03.2025 року, яку винесено начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі за текстом - Відповідач).

Згідно даної постанови на Позивача накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000,00 грн.

Відповідно до тексту Постанови №673СДМ від 27.03.2025 року, зазначені обставини відносно Позивача, котрих він не скоював, а саме вказано, що ОСОБА_1 , в порушення вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, не уточнив протягом 60 днів з дня набрання чинності Закону України від 11.04.2024 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, тобто в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року, свої персональні дані (адреса проживання, номер засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності електронної пошти), інші персональні дані), через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста, або у ТЦК, що було виявлено 24.03.2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим на думку Відповідача Позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частино 3 статті 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Зі змістом оскаржуваної постанови, про існування якої Позивач дізнався 22.10.2025 року після її отримання через ідентифікатор доступу до АСВП, Позивач не згоден. Як зазначає Позивач, про місце, час і дату розгляду адміністративної справи його не повідомляли, також зазначає що він сумлінно виконував і виконує свої обов`язки визначені нормами закону.

Граничним строком оскарження постанови, з врахуванням строку її отримання є 01.11.2025 року, який припадає на вихідний день, тобто останнім строком оскарження постанови є наступний робочий день - 03 листопада 2025 року.

09 липня 2024 року Позивачем було встановлено мобільний додаток Резерв+ (Мобільний застосунок від Міністерства оборони України для військовозобов`язаних, у якому, як повідомляє МО України, можна зручно та швидко оновити персональні дані без відвідування ТЦК), тобто Резерв+ це Електронний кабінет призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Того ж дня, Позивачем внесено всю необхідну інформацію для оновлення даних військовозобов`язаного, що підтверджується витягом з даного додатку Резерв+ та відповідною позначкою Дані уточнено вчасно. Таким чином, Відповідачу під час винесення Постанови було відомо про те, що Позивачем дані уточнено вчасно, крім того уточнені дані містили інформацію про місце проживання та номер телефону. 24 березня 2025 року Позивач працевлаштувався у ТОВ ДИМИ () на посаду Складальника виробів з деревини з 25 березня 2025 року, що підтверджується наказом №13/к від 24.03.2025 року. В той же день Позивач звернувся до Відповідача з метою отримання направлення на проходження ВЛК (оскільки до цього часу Відповідач не надсилав будь-яких повідомлень, повісток, тощо), однак жодних повідомлень про те, що Позивачем вчинено будь-які порушення Відповідач не повідомляв. 27 березня 2025 року ТОВ ДИМИ здійснило бронювання своїх працівників серед яких був і Позивач, що підтверджується довідкою з порталу Дія - Результати бронювання за заявою №0292, з даної довідки вбачається, що станом на 27 березня 2025 року Позивача було заброньовано підприємством. Також з даної довідки вбачається, що не всі працівники були заброньовані, один з них перебував у розшуку через порушення норм законодавства про мобілізацію, від так при проведенні аналогії вбачається, що Позивачем станом на 27 березня 2025 року не було допущено жодних порушень законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, оскільки результатом надання послуги зазначено Заброньовано, графа Термін - 03.03.2026. Строк бронювання до 03 березня 2026 року встановлено у зв`язку із тим, що з даної дати ТОВ ДИМИ необхідно повторно підтверджувати статус критичного підприємства. 31 березня 2025 року Позивачем завершено проходження ВЛК, що відображається відповідно у мобільному додатку Резерв+, даний термін пов`язаний з великою кількістю військовозобов`язаних які проходили ВЛК, про що також наявна відповідна позначка у військово обліковому документі. Окрім того, розширені дані з реєстру Оберіг у розділі Правопорушення містить інформацію Дані в цьому реєстрі відсутні, тобто навіть автоматизована система не містить будь-якої інформації про начебто порушення Позивачем норм законодавства про мобілізацію. Наразі Позивач має статус заброньованої особи терміном до 03.03.2026 року.

Наголошує на тому, що Відповідачу були відомі всі вище зазначені обставини, Позивач не ухилявся від оновлення даних та/або від військового обліку, добровільно та завжди за своєї ініціативи з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , Відповідачу було відомо про те, що станом на 27 березня Позивача заброньовано, і найголовніше Відповідачу було відомо про те, що Позивачем вчасно оновлено дані.

Ухвалою суду від 05.11.2025 року було відкрито провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач своїм правом надати відзив не скористався, про слухання справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час розгляду справи. Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, суд ухвалює про розгляд справи у письмовому провадженні.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

27.03.2025 р. відповідачем було винесено постанову № 673СДМ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 грн.

Вважаючи протиправною вказану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачем, не подано відзиву до суду, не надано доказів щодо наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, доказів спростування тверджень позивача, викладених в позові.

Згідно ст. 5 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому суд зазначає, що Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАСУ).

Згідно ст. 62 Конституції України вина особа, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Саме на підставі доказів в справі про адміністративне правопорушення відповідач повинен був з`ясувати фактичні дані, на основі яких встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною ОСОБА_5 України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду справи.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП).

Суд враховує, що частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Керуючись цієї нормою та приймаючи до уваги неподання відповідачем без поважних причин відзиву на позов, незважаючи на своєчасне отримання ухвали про відкриття провадження у справі, а саме 07.11.2025 року в системі Електронний суд, відповідно до відомостей системи Д-3, суд кваліфікує неподання відповідачем відзиву як визнання позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, його складові, в тому числі суб`єктивної сторони правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідачем належними та допустимими доказами не доведена вина позивача у вчиненні правопорушення інкримінованого правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

До суду позивач звернувся 03.11.2025 року, через Електронний суд. На спростування тверджень позивача, що він фактично отримав примірник постанови лише 22.10.2025 року, доказів стороною відповідача не надано.

Отже строк на звернення до суду позивачем був пропущений з поважних причин, доказів іншого суду не надано.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та ухвалення рішення про скасування оскарженої постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з підстав, викладених вище.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити строк звернення до суду.

Позов задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП №673СДМ від 27.03.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного стягнення у сумі 17 000,00 грн., а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була у судовому засіданні з моменту отримання копії рішення.

СуддяІ. Ю. Зуб