Справа № 380/998/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/998/21 пров. № А/857/47121/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,

за участі секретаря судового засідання Грищук В.Б.,

позивач: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Кожухар І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року з питань зміни способу та порядку виконання судового рішення у справі №380/998/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції Сидор Н.Т.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі №380/998/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно) 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно) у розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року, з урахуванням проведених виплат; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку з 01.04.2019 року пенсії за оновленою довідкою від 26.11.2020 року №509, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 року з додатковими видами грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 01.04.2019 року на підставі довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.11.2020 року №509 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, із урахуванням раніше виплачених сум та виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, визначеного рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року у справі 380/3162/20.

До суду надійшла заява позивача про зміну способу та порядку виконання рішення, у якій вказує, що рішення суду у цій справі набрало законної сили 23.06.2021. Заборгованість Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області становить 116 547,00 грн. З огляду на наведене, позивач просить змінити спосіб і порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі від 19.05.2021 № 380/998/21 із зобов`язання Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум на стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 різниці між нарахованими та фактично виплаченими розмірами у справі від 19.05.2021 № 380/998/21 - 116 547,00 грн. (сто шістнадцять тисяч п`ятсот сорок сім грн. 00коп).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у задоволенні заяви позивача про зміну порядку і способу виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними відмовлено.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, її оскаржив позивач із покликанням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що при зміні способу і порядку виконання судового рішення на стягнення призведе до зміни органу, що здійснює примусове виконання рішення суду - з органів державної виконавчої служби на органи державної казначейської служби.

Вказує, що у випадку відсутності в боржника бюджетних асигнувань на виплату заборгованості по пенсії перед стягувачом, виконання судового рішення про стягнення з ГУ ПФУ у ЛО заборгованості по пенсії відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» буде здійснюватися органами Державної казначейської служби України за рахунок коштів, передбачених за спеціальною бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою»).

Звертає увагу, що відповідач не заперечує наявності заборгованості за рішенням суду, що свідчить про невиконання ним рішення суду у повному обсязі (додаток 3 до Заяви). Оскільки відповідач, визначивши розмір заборгованості по пенсії перед стягувачом, не виконав рішення суду щодо виплати перерахованої пенсії в строк, що значно перевищує два місяці, то за таких обставин існує чітка, недвозначна та єдина підстава для прийняття рішення про зміну способу виконання рішення суду на стягнення заборгованості по пенсії з суб`єкта владних повноважень.

Просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року та прийняти постанову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 щодо зміни способу і порядку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 у справі № 380/998/21 шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області заборгованості/доплати перерахованої пенсії у розмірі 116 543,00 грн. (сто шістнадцять тисяч п`ятсот сорок три грн., 00 коп.)

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення заяви відповідача про встановлення порядку виконання судового рішення та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі №380/998/21.

Позивач вказує на необхідність зміни способу виконання рішення суду у зв`язку з тим, що рішення суду у цій справі набрало законної сили 23.06.2021. Заборгованість Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області становить 116 547,00 грн. З огляду на наведене, позивач просить змінити спосіб і порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі від 19.05.2021 № 380/998/21 із зобов`язання Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум на стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 різниці між нарахованими та фактично виплаченими розмірами у справі від 19.05.2021 № 380/998/21 - 116 547,00 грн. (сто шістнадцять тисяч п`ятсот сорок сім грн. 00коп).

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснило перерахунок пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі №380/998/21. Проте, доплата до пенсії за період з квітня 2019 року по серпень 2021 року у сумі 116 547,27 грн, буде здійснена після виділення коштів із Державного бюджету України.

Тобто, станом на час виникнення спірного питання, пенсія позивача виплачується згідно з рішенням суду, однак невиплаченою залишається доплата, яка виникла як заборгованість за попередні періоди з квітня 2019 року, внаслідок нарахування пенсії у неналежному розмірі.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вказав, що оскільки виконання рішення суду у вказаній справі залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості по пенсії позивачу. Суд першої інстанції зазначив, що враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті пенсії, тому суд вважає безпідставними доводи представника позивача, які наведені в заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з тим що відсутні підстави для заміни способу і порядку виконання рішення суду у справі.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За змістом ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.378 КАС України).

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Суд зазначає, що необхідною умовою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, є наявність виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом із тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права. Висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

Тобто, суд лише за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

Таким чином, положення КАС України визначають умови, виконання яких є обов`язковим для задоволення заяви про зміну способу або порядку виконання рішення.

Як встановлено з матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснило перерахунок пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі №380/998/21. Проте, доплата до пенсії за період з квітня 2019 року по серпень 2021 року у сумі 116 547,27 грн, буде здійснена після виділення коштів із Державного бюджету України.

Тобто, станом на час виникнення спірного питання, пенсія позивача виплачується згідно з рішенням суду, однак невиплаченою залишається доплата, яка виникла як заборгованість за попередні періоди з квітня 2019 року, внаслідок нарахування пенсії у неналежному розмірі.

Водночас, відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 №35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Згідно статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осі» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначав, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Звідси, слід зазначити, що органи ПФУ фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізовуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами» у межах виділених асигнувань.

При цьому, головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - ПФУ.

Отже, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу ПФУ.

Відповідно до частини першої статті 23 та статті 116 Бюджетного кодексу України (далі - БК) будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства.

Апеляційний суд враховує, що грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу, не є власністю ГУ ПФУ, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу ПФУ) коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду у вказаній справі залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості по пенсії позивачу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті пенсії, тому апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта, які наведені в заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі №380/998/21.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть покликатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання сум заборгованості по пенсії, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Висновки аналогічні за змістом викладені Верховним Судом у постанові від 24.07.2023 у справі №420/6671/18.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Крім цього, скаржник в прохальній частині апеляційної скарги просить встановити судовий контроль за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі №380/998/21.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такого клопотання з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Із змісту викладених норм слідує, що вирішення питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду належить до компетенції суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, розгляд справи № 380/998/21 здійснював Львівський окружний адміністративний суд як суд першої інстанції.

Отже, клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в справі № 380/998/21 не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення заяви позивача.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року з питань зміни способу та порядку виконання судового рішення у справі № 380/998/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 14.01.26