Справа № 300/4337/25
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р. справа № 300/4337/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.06.2025, зобов`язання до вчинення дій, -

Стислий виклад позицій сторін. Процесуальні дії суду:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач, ГУ ПФ України в Чернівецькій області), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 06.06.2025 року №75 про відмову у виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області призначити та здійснити позивачу виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до спеціального стажу періоди навчання з 01.09.1982 по 04.07.1984 року та періоди роботи в медичних закладах з 03.09.1992 року по 01.09.1994 рік; з 01.02.1995 року по 01.04.1995 рік; з 02.04.1995 року по 18.09.1996 рік; з 04.10.1996 року по 31.12.2003 рік; з 01.01.2004 року по 22.03.2018 рік.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу з 09.05.2025 призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 30.05.2025 позивач звернувся через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про нарахування та виплату йому грошову допомогу в розмірі 10 пенсій як педагогічному працівнику, оскільки на день призначення має понад 35 років спеціального стажу. За результатом розгляду заяви позивача від 30.05.2025 ГУ ПФ України в Чернівецькій області прийняло рішення від 06.06.2025 №75 про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки в позивача відсутній спеціальний стаж 35 років. Так, страховий стаж позивача становить 35 років 11 місяців 19 днів, однак, відповідачем не зараховано до спеціального стажу період навчання з 01.09.1982 по 04.07.1984 та періоди роботи в медичних закладах з 03.09.1992 по 01.09.1994, з 01.02.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 18.09.1996, з 04.10.1996 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 22.03.2018. ОСОБА_1 вважає протиправним таке рішення від 06.06.2025 №75, оскільки період навчання з 01.09.1982 по 04.07.1984 підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 04.07.1984, а період роботи в медичних закладах з 03.09.1992 по 01.09.1994, з 01.02.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 18.09.1996, з 04.10.1996 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 22.03.2018, підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 22.02.1984. Позивач зазначив, що не має можливості надати інші докази в підтвердження вищевказаних періодів навчання та роботи, оскільки навчальний заклад та роботодавці, в яких навчався та працював позивач, знаходяться на території Автономної Республіки Крим.

Ухвалою від 25.06.2025 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

08.07.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФ України в Чернівецькій області від 08.07.2025 на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову. У відзиві представник відповідача зазначив, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Для призначення грошової допомоги подаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників про підтвердження стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, в яких має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; форма власності установи, організації (державна, комунальна, приватна); періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати (із зазначенням причини) та у відпустках по догляду за дитиною; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких надана зазначена довідка. Представник відповідача зазначив про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки в позивача відсутній спеціальний стаж 35 років. Представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити (а.с. 17-19).

До відзиву від 08.07.2025 ГУ ПФ України в Чернівецькій області долучило копію матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 24-29).

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській області та з 09.05.2025 отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Загальний страховий стаж позивача становить 35 років 11 місяців 19 днів (а.с. 7).

30.05.2025 позивач звернувся через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про нарахування та виплату йому грошову допомогу в розмірі 10 пенсій як педагогічному працівнику, оскільки на день призначення має понад 35 років спеціального стажу.

За результатом розгляду заяви позивача від 30.05.2025 ГУ ПФ України в Чернівецькій області прийняло рішення від 06.06.2025 №75 про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки в позивача відсутній спеціальний стаж 35 років (а.с. 12).

Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій області від 06.06.2025 року №75 про відмову у виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд скасувати таке рішення та зобов`язати ГУ ПФ України у Чернівецькій області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до спеціального стажу періоди навчання з 01.09.1982 по 04.07.1984 та періоди роботи в медичних закладах з 03.09.1992 по 01.09.1994, з 01.02.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 18.09.1996, з 04.10.1996 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 22.03.2018.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша і друга даної статті).

Згідно з частиною третьою статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина драга статті 24 Закону №1058).

Приписами пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 за № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 1191).

За приписами пункту 2 Порядку № 1191, до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік № 909).

Пунктом 5 Порядку № 1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення (пункт 6 Порядку № 1911).

Згідно пункту 7 Порядку № 1911 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї таких умов:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону № 1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Вказане правозастосування пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а.

В силу правового регулювання, встановленого приписами розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Судом встановлено, що на час призначення позивачу пенсії за віком, загальний страховий стаж позивача становив 35 років 11 місяців 19 днів, з яких періоди роботи з 23.03.2018 по 17.10.2021 та з 02.11.2021 по 31.03.2025 зараховано до спеціального стажу як працівника охорони здоров`я, що підтверджується розрахунком стажу від 09.06.2025 (а.с. 7).

Водночас, для отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій необхідно мати спеціальний страховий стаж не менше 35 років для чоловіків.

ОСОБА_1 вважає, що в нього є право на зарахування до спеціального стажу періодів навчання з 01.09.1982 по 04.07.1984 та періодів роботи в медичних закладах з 03.09.1992 по 01.09.1994, з 01.02.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 18.09.1996, з 04.10.1996 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 22.03.2018.

Щодо періоду навчання позивача з 01.09.1982 по 04.07.1984, то суд вказує на таке.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, зокрема, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 22.02.1984 відсутні записи про період навчання ОСОБА_1 в Ялтинському медичному училищі.

Водночас до заяви про перерахунок пенсії від 30.05.2025 позивач долучив копію диплому серії НОМЕР_1 від 04.07.1984, згідно якого ОСОБА_1 у 1982 році вступив до Ялтинського медичного училища, а в 1984 році закінчив повний курс вказаного училища по спеціальності «фельдшер-лаборант», рішенням державної кваліфікаційної комісії від 04.07.1984 позивачу присвоєна кваліфікацію «фельдшер-лаборант» (а.с. 28).

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання позивача у навчальному закладі входить до спеціального трудового стажу працівника охорони здоров`я.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 18.06.2020 у справі № 676/3013/17 та від 24.12.2019 року у справі № 442/4963/17.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 22.02.1984, ОСОБА_1 : з 20.02.1984 по 04.07.1984 працював в Ялтинській міській лікарні на посаді санітара приймального відділення (зворотній бік а.с. 24). Також, позивач з 01.09.1984 по 31.07.1992 навчався в Кримському медичному інституті, що підтверджується, окрім трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.02.1984, також копією диплому серії НОМЕР_3 від 26.06.1992, згідно якого ОСОБА_1 у 1984 році вступив до Кримського ордена Трудового Червоного Прапора медичного інституту, а в 1992 році закінчив повний курс вказаного інституту за спеціальністю «Лікувальна справа», рішенням державної екзаменаційної комісії від 26.06.1992 позивачу присвоєна кваліфікацію лікаря (а.с. 29).

Відповідно до розрахунку стажу позивач в період з 11.11.1984 по 10.11.1986 проходив військову строкову службу (а.с. 7).

Після закінчення навчання в Кримському ордена Трудового Червоного Прапора медичному інституті 26.06.1992, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.02.1984 ОСОБА_1 працював: з 03.09.1992 по 01.09.1994 на посаді лікаря-інтерна в лікарні №7 м.Сімферополь; з 01.02.1995 по 01.04.1995 на посаді лікаря станції швидкої допомоги м.Сімферополь; з 02.04.1995 по 18.09.1996 на посаді виїзного лікаря; з 04.10.1996 по 31.12.2003 на посаді лікаря Солотвинської районної лікарні; з 01.01.2004 по 22.03.2018 на посаді лікар Солотвинської районної лікарні; з 23.03.2018 працює на посаді головного лікаря Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги закладу охорони здоров`я» Дзвиняцької ОТГ (а.с. 10-11).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що перерва між днем закінчення позивачем навчання і днем зарахування його на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, суд дійшов висновку, що період навчання з 01.09.1982 по 04.07.1984 в Ялтинському медичному училищі підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону № 1788-ХІ.

Що стосується періодів роботи в медичних закладах з 03.09.1992 по 01.09.1994, з 01.02.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 18.09.1996, з 04.10.1996 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 22.03.2018, то суд звертає увагу на таке.

Вищевказані періоди роботи ОСОБА_1 підтверджуються записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.02.1984, згідно якої позивач працював: з 03.09.1992 по 01.09.1994 на посаді лікаря-інтерна в лікарні №7 м.Сімферополь; з 01.02.1995 по 01.04.1995 на посаді лікаря станції швидкої допомоги м.Сімферополь; з 02.04.1995 по 18.09.1996 на посаді виїзного лікаря; з 04.10.1996 по 31.12.2003 на посаді лікаря Солотвинської районної лікарні; з 01.01.2004 по 22.03.2018 на посаді лікар Солотвинської районної лікарні (а.с. 10-11).

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_2 від 22.02.1984 заповнена коректно та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнята на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Згідно рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій області від 06.06.2025 №75 про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідач зазначив, що для призначення грошової допомоги подаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників про підтвердження стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, в яких має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; форма власності установи, організації (державна, комунальна, приватна); періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати (із зазначенням причини) та у відпустках по догляду за дитиною; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких надана зазначена довідка.

Щодо періодів роботи з 04.10.1996 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 22.03.2018 на посаді лікаря Солотвинської районної лікарні, то до заяви від 30.05.2025 про призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій позивач долучив копію довідки Комунального некомерційного підприємства «Солотвинська лікарня» Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 28.05.2025 № 10 про підтвердження стажу роботи, яка містить інформацію про періоди роботи ОСОБА_1 в Солотвинській лікарні та періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати (а.с. 27).

Що стосується періодів роботи з 03.09.1992 по 01.09.1994, з 01.02.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 18.09.1996, то суд звертає увагу на те, що медичні заклади, в яких працював ОСОБА_1 в зазначені періоди, знаходяться в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим.

Відповідно до Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207) тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Згідно із Законом № 1207 Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованим Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 позбавлений можливості самостійно отримати уточнюючі довідки за періоди роботи з 03.09.1992 по 01.09.1994, з 01.02.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 18.09.1996, від роботодавців чи їх правонаступників, які знаходяться на території Автономної Республіки Крим, яка тимчасово окупована Російською Федерацією.

Так, Верховний Суд у постанові від 28.08.2018 у справі № 175/4336/16-а вказав на те, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних(надуманих) підстав.

В спірному випадку, періоди роботи з 03.09.1992 по 01.09.1994, з 01.02.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 18.09.1996, зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача. При цьому, трудова книжка серії НОМЕР_2 від 22.02.1984 містить необхідні та повні записи про вказані періоди ОСОБА_1 , а тому відсутня необхідність подання додаткових документів в підтвердження таких періодів роботи позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, в спірному випадку на час звернення позивача за призначенням пенсії за віком, ОСОБА_1 було дотримано всіх обов`язкових умови для нарахування та виплати йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій:

- станом день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працював на посаді головного лікаря Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги закладу охорони здоров`я» Дзвиняцької ОТГ;

- пенсія по віку позивачу призначена з 09.05.2025;

- станом на день звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 мав страховий стаж не менше 35 років на посадах в закладах охорони здоров`я, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені судом обставини, з огляду на критерії правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень, вказують на помилковість обрахунку ОСОБА_1 стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, та, відповідно, протиправне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.06.2025 року №75 про відмову в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас суд звертає увагу на те, що статтею 58 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1). Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п. 4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п. 4.3).

Заяву від 30.05.2025 про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яке й прийняло спірне рішення про відмову в призначенні грошової допомоги.

Із вказаного можна виснувати, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 від 30.05.2025, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність в позивача права на призначення грошової допомоги, в розумінні Порядок № 22-1, є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Отже, саме Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування прийнятого ним протиправного рішення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024 у справі № 460/17257/23.

За наявності всіх умов для призначення позивачу грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення (яка не підлягає оподаткуванню) відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд вважає, що наслідком зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення періодів навчання з 01.09.1982 по 04.07.1984 та періодів роботи в медичних закладах з 03.09.1992 по 01.09.1994, з 01.02.1995 по 01.04.1995, з 02.04.1995 по 18.09.1996, з 04.10.1996 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 22.03.2018, ефективним способом поновлення порушеного права позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 30.05.2025, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та прийняти рішення про нарахування та виплату позивачу грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення (яка не підлягає оподаткуванню) відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, позов належить задовольнити повністю, захистивши порушене право позивача у спосіб, визначений судом.

Щодо розподілу судових витрат у справі:

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 20.06.2025 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 968,96 грн. (а.с. 5).

З огляду на задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Чернівецькій області 968,96 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.06.2025 року № 75 про відмову в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, площа Центральна, 3, місто Чернівці, Чернівецька область, 58002) повторно розглянути, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) та прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, площа Центральна, 3, місто Чернівці, Чернівецька область, 58002) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.