Справа № 140/13329/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 140/13329/24 пров. № А/857/7127/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Матковської З.М.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі №140/13329/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Горсталь» до Волинської митниці про визнання протиправними дій та скасування рішення (головуючий суддя першої інстанції Андрусенко О.О., місце ухвалення м. Луцьк, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, дата складання повного тексту 17.01.2025),-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Горсталь» (далі ТзОВ «Завод «Горсталь», позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205100/2024/000024/1 від 16.05.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою митного оформлення в режимі імпорту товару позивач подав до Волинської митниці митну декларацію (далі - МД) №24UA99U4 від 13.05.2024, в якій митну вартість товару визначено за основним методом - за ціною договору (контракту). Однак відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю і прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205100/2024/000024/1 від 16.05.2024. При цьому митний орган дійшов висновку, що вартість товару, що ввозиться на митну територію України, не може бути визнана за вибраним декларантом методом з огляду на те, що подані документи, не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.

Позивач не погоджується із таким рішенням та зазначає, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару уповноваженою ним особою були подані передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) необхідні документи, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України (тобто чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця), у зв`язку з чим давали можливість відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (за основним методом).

Відтак, позивач вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Рішенням Волинського окружного аміністративного суду від 17.01.2025 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 16.05.2024 №UA205100/2024/000024/1. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Горсталь» судові витрати у сумі 10031,21 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:згідно рахунку-фактури №3V6567-013 вага товару становить 35000 кг, згідно граф 35 та 38 вага товару становить 47380 кг; декларантом до митного оформлення не надано договір на транспортно-експедиційні послуги та договір на перевезення. Перевізник, вказаний у товаро-транспортних накладних, не відповідає перевізнику, вказаному у рахунках-фактурах про надання транспортно-експедиційних послуг; згідно правил «Інкотермс 2010» при умовах поставки EXW вантаж обов`язково має бути застрахований, документального підтвердження про не страхування вантажу до митного оформлення не надано.

Зазначає, що декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи, проте такі надані небули.

Зауважує, що при проведенні консультації митним органом було зазначено, що митну вартість імпортованого товару не може бути визнано за вартістю, визначеною декларантом у зв`язку з наявністю розбіжностей та неточностей у поданих до митного оформлення документах та відсутності документального підтвердження визначеного рівня митної вартості товарів. Також наголошено на причинах неможливості використання методів 2а -2ґ. Так, у Волинській митниці відсутня цінова інформація про вартість: ідентичних чи подібних товарів для застосування методів визначення митної вартості згідно положень статей 59-61 МК України; продажу (відчуження) ідентичних чи аналогічних товарів на митній території України для застосування методу визначення митної вартості згідно положень статті 62 МК України; товарів, наданої виробником товарів, що оцінюються, для застосування методу визначення митної вартості згідно положень статті 63 МК України. При цьому декларанту пропонувалося, у разі наявності цінової інформації для застосування методів визначення митної вартості на підставі положень 59-63 МК України, повідомити про це митному органу для розгляду питання про можливість її використання при оцінці імпортованого товару. Однак декларантом така інформація надана не була. Вважає, що вищезазначена інформація свідчить про належне виконання митним органом вимог ч. 5 ст. 57 МК України.

Митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205100/2024/000024/1 від 16.05.2024 та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205100/2024/00068. Митну вартість товару визначено на підставі інформації, яка міститься в ЄАІС Держмитслужби, за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на рівні 1,22 євро/кг МД №UA209160/2023/000970 від 21.01.2023.

Надалі декларантом оцінювані товари оформлено у вільний обіг згідно з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 МК України. Відповідно до ч.8 ст.55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Проте, ТзОВ «Завод «Горсталь» з додатковими документами на підтвердження заявленого рівня митної вартості до митниці в межах 80 днів з дня випуску товару не зверталось.

Також апелянт зауважує, що додатково надісланий рахунок-фактура не може жодним чином підтвердити чи спростувати заявлену митну вартість товару, оскільки стосується аукціону, у якому брала участь компанія «MODELFORM Sp.z о.о.», та жодним чином не стосується правовідносин, які склалися між позивачем та компанією «MODELFORM Sp.z о.о.», в тому числі і спірних правовідносин. Вважає, що вказаний рахунок-фактура дає змогу оцінити попередню господарську операцію продавця товару «MODELFORM Sp.z о.о.» з покупки оцінюваного товару з точки зору достовірності інформації про товар та його ціну, враховуючи те, що основою зовнішньоекономічної діяльності будь-якого суб`єкта є, перш за все, отримання прибутку від продажу набутого товару. Відтак, відомості про те, що згідно рахунку-фактури №3V6567-013 вага товару становить 35000 кг, коли згідно граф 35 та 38 МД вага товару становить 47380 кг призвела до наявності сумнівів щодо достовірності відомостей про товар та його ціну, зважаючи на те, що на ціну товару також безпосередньо впливає і його вага.

Крім цього, звертає увагу суду, що договір на транспортно-експедиційні послуги до митного оформлення не подавався, що підтверджується як відомостями із гр. 44 МД №24uА99u4 від 13.05.2024 року, так і картки відмови №uА205100/2024/000068 від 16.05.2024 року. Додані до митного оформлення транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, при перевірці правильності визначення митної вартості товару викликають сумніви у їх достовірності з огляду на відсутність транспортно-експедиторського договору, договорів про перевезення, а також наявні у них розбіжності щодо перевізника, а отже - необхідність витребування додаткових документів у такому разі є способом упевнитися, що декларант правильно визначив митну вартість. Залучення до відносин договірних сторін щодо поставки товару третьої сторони чи посередника об`єктивно може впливати на ціну товару, тому митний орган, встановивши розбіжності в наданих документах, запропонував декларанту надати додаткові документи.

Апелянт наголошує, що митному органу в жодному з передбачених Митним кодексом України порядків (разом із МД, на вимогу митного органу чи в порядку ч. 8 ст. 55 МК України) договір транспортного експедирування №RM1036/24 від 19.01.2024 року між ТзОВ «Завод «Горсталь» та ФОП ОСОБА_1 наданий не був, а тому не міг бути врахований при прийнятті чи (в разі надання додаткових документів) перегляді рішення про коригування митної вартості.

Митницею були встановлені розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товарів, що й зумовило витребування додаткових документів. Однак на вимогу митниці декларантом не надано запитуваних документів, які б усунули чи спростували розбіжності, виявлені у документах, поданих на підтвердження заявленої митної вартості, що унеможливлювало визнання заявленої декларантом митної вартості товару.

З огляду на наведене вище, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості №UA205100/2024/000024/1 від 16.05.2024 є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.

Щодо витрат професійну правничу допомогу, то вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмрі 4000 грн. є неспіврозмірним та завищеним. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що послуги із «з`ясування фактичних обставин справи клієнта (консультація); вивчення наданих документів, законодавства та судової практики, формування попередньо правової позиції по справі» охоплюються загальною діяльністю адвоката та повинні входити до складу послуги із «підготовки позовної заяви», а отже не можуть бути самостійними складовими витрат на правову допомогу й не повинні включатися до їх вартості. Стосовно послуг із аналізу відзиву на позовну заяви та підготовки відповіді на відзив протягом 7 год, то вказана юридична послуга є тільки правом позивача, проте не обов`язком, визначеним КАС України чи судом. Крім того, у переважній більшості, у відповіді на відзив дублюються норми та положення, викладені у позовній заяві.

Також представником позивача, адвокатом Таргонієм П.В. вже не одноразово надавалася правова допомога у справах щодо визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів у судовому порядку, в тому числі ТзОВ «Завод «Горсталь» (справи №140/13033/24, № 140/31654/23, № 140/31654/23, № 140/16686/23, № 140/14819/23), що, в свою чергу, свідчить про обізнаність адвоката як з предметом спору, так і з актуальною судовою практикою, а також про наявність напрацювань щодо складання та належного оформлення позовної заяви, відповіді на відзив й інших процесуальних документів у даній категорії спору.

Виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з огляду на предмет спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критеріїв розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, апелянт вважає, що розмір витрат на професійну правову допомогу, визначений рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 у сумі 4000,00 грн, є завищеним та підлягає зменшенню.

Також апелянт вважає, що розмір витрат на залучення перекладача 2000 грн. є завищеним та неспівмірним критеріям, встановленим ч. 6 ст. 137 КАС України, а тому підлягає зменшенню.

З урахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як установлено судом із матеріалів справи та долучених письмових доказів, 07.04.2022 між ТзОВ «Завод «Горсталь» (покупець) та компанією «MODELFORM Sp.z о.о.» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №0407, за умовами якого продавець зобов`язується поставити покупцеві, а покупець прийняти та оплатити допоміжні матеріали для ливарного виробництва в асортименті, об`ємах по цінах вказаних у специфікаціях, які є невід`ємною частиною угоди. Умови поставки зазначені в специфікаціях до договору. Оплата за товар здійснюється покупцем у польських злотах, згідно умов, що вказані в специфікації до договору шляхом переказу на банківський рахунок продавця вартості товару разово або частинами.

Додатковою угодою №1 від 03.04.2023 сторонами внесено зміни в підпункт 3.1 контракту та викладено його в наступній редакції: оплата за товар здійснюється покупцем у польських злотах та євро, згідно умов, що вказані в специфікації до договору шляхом переказу на банківський рахунок продавця вартості товару разово або частинами.

На виконання умов вказаного договору сторонами погоджено специфікацію №14 від 07.05.2024 на товар EKOGLOBAL 03600 системи екстракції-фільтрації AFL, бувші у використанні, 2004 року випуску, 1 комплект, вартістю 10 000,00 євро. Термін поставки - 30 днів. Умови оплати - відстрочка платежу до 60 календарних днів. Умови поставки - EXW Рибнік (Польща), згідно Інкотермс 2010. Адреса доставки - Україна, м. Горохів.

13.05.2024 для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару «обладнання для фільтрування та очищення повітря: EKOGLOBAL 03600 - система витяжки та фільтрації AFL (складається з 4-х екстракційно-фільтрувальних станцій: OS600: продуктивністю - 44000м3/год, розмір поверхні фільтра - 600м2, ефективність фільтрації - 10мг/м3, потужність електродвигуна - 75кВт; OS400: продуктивністю - 34000м3/год, розмір поверхні фільтра - 400м2, ефективність фільтрації - 10мг/м3, потужність електродвигуна - 75кВт; OS400: продуктивністю - 29250м3/год, розмір поверхні фільтра - 400м2, ефективність фільтрації -10мг/м3, потужність електродвигуна - 55кВт; OS400: продуктивністю - 25000м3/год, розмір поверхні фільтра - 400м2, ефективність фільтрації - 10мг/м3, потужність електродвигуна - 45кВт), що була у використанні, 2004 року виготовлення, використовуються для місцевого відсмоктування та очищення запиленого повітря в цехах, також для місцевого відсмоктування зварювального диму. Наявні сліди використання та пошкоджень, корозії, подряпини. Не містить озоноруйнівних речовин та фторованих парникових газів. Використовуються для власних виробничих потреб. Поставляється в розібраному стані на п`ятьох автомобілях для зручності транспортування» декларант позивача подав МД №24UA99U4. Фактурна вартість товару становить 10000,00 євро (еквівалентно 428 148,00 грн). Митну вартість товару визначено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) на рівні 796868,00 грн з урахуванням транспортних витрат у сумі 368720,00 грн. До митної декларації додано: договір купівлі-продажу від 07.04.2022 №0407 з додатками; специфікацію №14 від 07.05.2024; рахунок-проформи №12/05/2024 від 09.05.2024, №13/05/2024 від 09.05.2024, №14/05/2024 від 09.05.2024, №15/05/2024 від 09.05.2024, №16/05/2024 від 09.05.2024; рахунок-фактуру (інвойс) №204/05/2024 від 09.05.2024; автотранспортні накладні від 09.05.2024; митні декларації країни відправлення №24PL335010E0558550 від 09.05.2024, №24PL335010E0558973 від 09.05.2024, №24PL335010E0559175 від 09.05.2024, №24PL335010E0559314 від 09.05.2024, №24PL335010E0559464 від 09.05.2024; рахунки-фактури від 10.05.2024 №КВ24/304, від 10.05.2024 №КВ24/307, від 10.05.2024 №КВ24/305, від 10.05.2024 №КВ24/306, від 10.05.2024 №КВ24/308; довідки про транспортно-експедиційні витрати від 09.05.2024 №090524/1-РМ, від 09.05.2024 №090524/4-РМ, від 09.05.2024 №090524/3-РМ, від 09.05.2024 №090524/2-РМ, від 09.05.2024 №090524/1-РМ.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На електронне повідомлення митниці позивач надав лист про подання митному органу всіх наявних документів.

16.05.2024 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205100/2024/000024/1 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205100/2024/000068.

У графі 33 оскаржуваного рішення від 16.05.2024 №UA205100/2024/000024/1 зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: «згідно рахунку-фактури №3V6567-013 вага товару становить 35000 кг, згідно граф 35 та 38 вага товару становить 47380 кг; декларантом до митного оформлення не надано договір на транспортно-експедиційні послуги та договір на перевезення. Перевізник, вказаний у товаро-транспортних накладних, не відповідає перевізнику, вказаному у рахунках-фактурах про надання транспортно-експедиційних послуг; згідно правил «Інкотермс 2010» при умовах поставки EXW вантаж обов`язково має бути застрахований, документального підтвердження про не страхування вантажу до митного оформлення не надано.».

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товару визначено за резервним методом згідно з статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, рівень митної вартості товару 1 визначено на рівні 1,22 євро/кг за МД №UA209160/2023/000970 від 21.01.2023.

Товар було випущено у вільний обіг за МД №24UA11U0 від 16.05.2024.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції позов задвольнив з тих підстав, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів висновує наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 55 МК України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року у справі №820/3231/16, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.

Як зауважив Верховний Суд у постанові від 21 травня 2021 року у справі № 820/307/17, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності. Наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару товар EKOGLOBAL 03600 системи екстракції-фільтрації AFL, бувші у використанні, 2004 року випуску, 1 комплект, вартістю 10 000,00 євро.

Як уже зазначалось вище, до МД №24UA99U4 від 13.05.2024 декларант позивача подав наступні документи: договір купівлі-продажу від 07.04.2022 №0407 з додатками (а.с.17-20); специфікацію №14 від 07.05.2024 (а.с.21); рахунок-проформи №12/05/2024 від 09.05.2024, №13/05/2024 від 09.05.2024, №14/05/2024 від 09.05.2024, №15/05/2024 від 09.05.2024, №16/05/2024 від 09.05.2024 (а.с.23, 28, 33, 38, 43); рахунок-фактуру (інвойс) №204/05/2024 від 09.05.2024 (а.с.22); автотранспортні накладні від 09.05.2024 (а.с.24, 29, 34, 39, 44); митні декларації країни відправлення №24PL335010E0558550 від 09.05.2024, №24PL335010E0558973 від 09.05.2024, №24PL335010E0559175 від 09.05.2024, №24PL335010E0559314 від 09.05.2024, №24PL335010E0559464 від 09.05.2024 (а.с.25, 30, 35, 40, 45); рахунки-фактури від 10.05.2024 №КВ24/304, від 10.05.2024 №КВ24/307, від 10.05.2024 №КВ24/305, від 10.05.2024 №КВ24/306, від 10.05.2024 №КВ24/308, (а.с.27, 32, 37, 42, 47); довідки про транспортно-експедиційні витрати від 09.05.2024 №090524/1-РМ, від 09.05.2024 №090524/4-РМ, від 09.05.2024 №090524/3-РМ, від 09.05.2024 №090524/2-РМ, від 09.05.2024 №090524/1-РМ (а.с.26, 31, 36, 41, 46).

Так, договором купівлі-продажу від 07.04.2022 №0407 та специфікацією №14 від 07.05.2024 визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця та покупця.

Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №204/05/2024 від 09.05.2024 загальна вартість товару становить 10000,00 євро. Даним документом визначено ідентифікаційні ознаки товару, кількість, ціну.

Ціна товару в рахунку-фактурі (інвойсі) №204/05/2024 від 09.05.2024 (10000,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №24UA99U4 від 13.05.2024 (графа 22).

При цьому, специфікацією №14 від 07.05.2024 визначено наступні умови оплати відстрочка платежу до 60 календарних днів. Отже, на момент митного оформлення (13.05.2024) строк оплати за товар не закінчився.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновокм суду першої істанцї про те, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Крім цього, ціна продажу імпортованих товарів це ціна, зазначена саме відправником у рахунках-фактурах. Лише рахунок-фактура (інвойс) згідно з частиною другою статті 53 МК України є документом, який підтверджує митну вартість товару. Вказана в МД №24UA99U4 від 13.05.2024 фактурна вартість товару відповідає тій, що зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі) №204/05/2024 від 09.05.2024.

Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містять.

Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару від місця передачі перевізнику до кордону України (368720,00 грн), що не заперечується відповідачем. Такі витрати підтверджено поданими разом із митною декларацією рахунками-фактурами від 10.05.2024 №КВ24/304, від 10.05.2024 №КВ24/307, від 10.05.2024 №КВ24/305, від 10.05.2024 №КВ24/306, від 10.05.2024 №КВ24/308 та довідками про транспортно-експедиційні витрати від 09.05.2024 №090524/1-РМ, від 09.05.2024 №090524/4-РМ, від 09.05.2024 №090524/3-РМ, від 09.05.2024 №090524/2-РМ, від 09.05.2024 №090524/1-РМ.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виснував, що заявлена декларантом за першим методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару, при цьому товарно-супровідні документи не містять відомостей, що відповідно до визначених сторонами контракту умов позивач має нести інші витрати.

Щодо аргументів відповідача у спірному рішенні про те, що вага товару, зазначена у рахунку-фактурі №3V6567-013 - 35000 кг, не відповідає вазі товару, що зазначена у графах 35 та 38 - 47380 кг.

Відповідно до наданих разом з митною декларацією документів, разом з МД №24UA99U4 від 13.05.2024 рахунок-фактура №3V6567-013 не подавався.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що додатково надісланий рахунок-фактура №3V6567-013 не може жодним чином підтвердити чи спростувати заявлену митну вартість товару, оскільки стосується аукціону, у якому брала участь компанія «MODELFORM Sp.z о.о.», та жодним чином не стосується правовідносин, які склалися між позивачем та компанією «MODELFORM Sp.z о.о.», в тому числі і спірних правовідносин.

Щодо тверджень митного органу про не надання декларантом до митного оформлення договору на транспортно-експедиційні послуги та договору на перевезення.

Суд погоджується іх доводами апелянта про те, що разом з МД №24UA99U4 від 13.05.2024 декларантом позивача не було надано договори на транспортно-експедиційні послуги та на перевезення.

Водночас, декларант позивача разом МД №24UA99U4 від 13.05.2024 надав відповідачу рахунки-фактури від 10.05.2024 №КВ24/304, від 10.05.2024 №КВ24/307, від 10.05.2024 №КВ24/305, від 10.05.2024 №КВ24/306, від 10.05.2024 №КВ24/308 та довідки про транспортно-експедиційні витрати від 09.05.2024 №090524/1-РМ, від 09.05.2024 №090524/4-РМ, від 09.05.2024 №090524/3-РМ, від 09.05.2024 №090524/2-РМ, від 09.05.2024 №090524/1-РМ.

З вище передічених документів слідує, що транспортні витрати на перевезення вантажу по маршруту м. Рибник (Польща) до прикордонного переходу Дорогуськ (Ягодин) складають 368720,00 грн, які й були включені декларантом позивача до митної вартості товару.

При цьому, суд зауважує, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати. Так, Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що надані відповідачу документи підтверджували числове значення транспортної складової митної вартості товарів.

Що стосується наявності розбіжностей щодо перевізника, які вказані у товаро-транспортних накладних та у рахунках-фактурах про надання транспортно-експедиційних послуг, оскільки ТзОВ «Завод Горсталь» (замовник) уклав із ФОП ОСОБА_1 (експедитор) договір транспортного експедирування від 19.01.2024 №RM1036/24.

Згідно з статтею 929 Цивільного кодексу України (аналогічні приписи зазначені в статті 316 Господарського кодексу України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до частини першої статті 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Колегя суддів апеляційного суду погоджується іх висновком суду першої інстанї про те, що предметом вказаного договору є саме надання позивачу транспортно-експедиторських послуг, відповідно ФОП ОСОБА_1 є експедитором, а не перевізником.

Отже, виконання перевезення може виконуватись експедитором як особисто, так і іншими, залученими експедитором особами - перевізниками, договори з якими експедитор може укладати від свого імені.

Договором транспортного експедирування від 19.01.2024 №RM1036/24 також передбачено, що на експедитора покладений обов`язок здійснити підбір перевізників, тому зазначення в автотранспортних накладних перевізниками осіб, які відрізняються від експедитора, зазначеного у рахунках-фактурах про надання транспортно-експедиційних послуг не може бути підставою для не визнання митної вартості товару та її коригування.

Також колегія суддів вважає безпідставним доводи апелянта про те, що вантаж не було застраховано, що є обовязковим при умомвх поставки EXW.

Суд зауважує, що умови поставки EXW означають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо).

Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Покупець повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, - лише якщо здійснювалося страхування.

Проте, зі змісту договору купівлі-продажу від 07.04.2022 №0407, специфікації №14 від 07.05.2024, а також з рахунку-фактури (інвойсу) №204/05/2024 від 09.05.2024 не вбачається, що на позивача покладалися інші фінансові зобов`язання (тобто, що він мав нести також інші витрати) у зв`язку із продажем йому товару компанією «MODELFORM Sp.z о.о.».

Крім того, довідками про транспортно-експедиційні витрати від 09.05.2024 №090524/1-РМ, від 09.05.2024 №090524/4-РМ, від 09.05.2024 №090524/3-РМ, від 09.05.2024 №090524/2-РМ, від 09.05.2024 №090524/1-РМ підтверджено, що страхування вантажу не проводилося.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції вірно висновував, що у митного органу були відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості самого товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Отже, подані до митного оформлення документи підтверджують ціну придбання товару, не містять розбіжностей, а також дають можливість повністю ідентифікувати товар, за придбання якого були сплачені відповідні кошти.

Натомість жодних обґрунтованих сумнів щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару, конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів відповідачем зазначено не було.

Крім цього апелянт не наводить даних щодо конкретної суми розбіжностей чи сумнівів. При цьому сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Ненадання додаткових документів (прайс-листів, каталогів, специфікацій виробника товару) також не свідчить про недобросовісність позивача та не може позбавляти його можливості декларувати товар на підставі інших документів, про які домовилися сторони зовнішньоекономічного контракту і які за правилами частини другої статті 53 МК України підтверджують митну вартість товару.

Відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Отже, висновок митниі у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є саме ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією є необгрунтовною, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).

Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15 вказав, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд також приймає до уваги позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Також колегія суддів зазначає, що встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Натомість, у цій справі декларант фактично був позбавлений можливості зрозуміти, які саме складові митної вартості викликали сумнів у митного органу та які належить усунути додатковими документами.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року у справі № 1.380.2019.000724.

У даному випадку, дослідивши надані позивачем документи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час митного оформлення декларантом надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, та які підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями частиною 1 статті 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору купівлі-продажу.

Апеляційний суд також враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

Суд першої інстанції вірно вказав, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Отже, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям не відповідає, тому рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205100/2024/000024/1 від 16.05.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Щодо судових витрат на правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 21.05.2024 №35/24, укладеного між адвокатом Таргоній П.В. та позивачем (а.с.51-52); рахунку від 21.05.2024 №3 (а.с.163); платіжної інструкції від 22.05.2024 №7792 (а.с.164); акту виконаних робіт від 06.12.2024 №1 (а.с.165); детальний опис робіт (а.с.165 зворот), з яких вбачається надання позивачу у цій справі юридичних послуг на суму 8000,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Як було вказано вище, при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Апеляційний суд зазначає, що у провадженні судів перебувало декілька аналогічних позовів ТОВ «Завод «Горсталь» до митних органів про скасування рішення про коригування митної вартості товару.

Колегія суддів зауважує, що правова позиція відповідача у справах не змінювалася, необхідності вивчати додаткові джерела права під час підготовки позовної заяви не було, оскільки представник позивача був обізнаний із позицією відповідача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами та доводами, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.

Крім цього, з урахуванням предмету позову, зазначена справа є справою незначної складності.

З урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, змісту і обсягу наданих послуг, витраченого адвокатом часу, прийнята судом першої інстанції до відшкодування сума витрат на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 4000 є обґрунтованою.

Щодо стягнення з відповідача витрат за послуги перекладача у сумі 4000,00 грн.

Позивач на понесення витрат на послуги з перекладу надав рахунок від 29.11.2024 №29/11/24, акт виконаних робіт від 03.12.2024 №03/12/24, платіжну інструкцію від 03.12.2024 №9326.

З акта виконаних робіт від 03.12.2024 №03/12/24 вбачається, що виконавець ФОП Дроздов С.М. надав замовнику ТзОВ «Завод «Горсталь» послуги офіційного перекладу таких документів: міжнародна товарно-транспортна накладна від 09.05.2024 (5 шт); рахунок-фактура №204/05/2024 від 09.05.2024; рахунок-проформа №12/05/2024, №13/05/2024, №14/05/2024, №15/05/2024, №16/05/2024 від 09.05.2024, експортний супровідний лист №24PL335010E0558550, №24PL335010E0558973, №24PL335010E0559175, №24PL335010E0559314, №24PL335010E0559464 від 09.05.2024.

Відповідно до частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд першої інстанції вірно виснував, що не всі документи, а лише їх частина мала безпосереднє значення для вирішення спору. Зокрема, міжнародна товарно-транспортна накладна, не має значення в цілях визначення митної вартості у межах цього спору, тому зважаючи на обсяг послуг, складність роботи (в контексті обсягу тексту на сторінці), підстав для відшкодування позивачу у повному обсязі витрат на залучення перекладача (для перекладу документів у справі) розмірі 4000 грн. немає.

Натомість керуючись принципом співмірності цих витрат та обсягом виконаної роботи, з урахуванням кількості текстової інформації, перекладеної на українську мову, у документах, що є письмовими доказами у справі та мають значення для вирішення спору суд першої інстанції вірно виснував, що обгрунтованою та співмірною сумою витрат з послуг перекладача на користь позивача за рахунок відповідача належить стягнути витрати у розмірі 2000,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі № 140/13329/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін