Справа № 640/13801/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.07.2016 № ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві.

На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення", Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, вказану судову справу № 640/13801/19 передано Запорізькому окружному адміністративному суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 21.07.2016 №.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що актом перевірки встановлено неподання ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНОБУДІВЕЛЬНА ГРУПА» податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року, чим порушено вимоги п.п. 49.18.1 (49.18.2) пункту 49.18 статті 49 розділу ІІ Податкового кодексу України, за що передбачена відповідальність згідно з п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу - 170,00 грн. Тому, на думку апелянта, спірне рішення ухвалено правомірно.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду 20 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.06.2016 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «ІБГ», за результатами якої складено Акт перевірки від 09.06.2016 №1038/26-50-12-01-11/32486636.

Відповідно до висновків Акту перевірки, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп.49.18.1 (49.18.2) пункту 49.18 статті 49 розділу ІІ Податкового кодексу України, в частині не подання позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року.

На підставі висновків Акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 21.07.2016, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 170 грн.

Позивач оскаржив в адміністративному порядку податкове повідомлення - рішення, проте скарги позивача залишені без задоволення, а спірне рішення - без змін.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 у справі №640/13843/19, яке набрало законної сили 06.10.2021, а також матеріалами справи, яка розглядається, підтверджується факт подачі 20.04.2016 позивачем до податкового органу податкової декларації з ПДВ за березень 2016 року у повному обсязі, тому відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв необґрунтовано.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Згідно з положеннями ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу.

Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

З аналізу викладених норм вбачається імперативний характер вищенаведеної норми, який означає, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України.

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених п.48.3 та п.48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрація податкової декларації у день її отримання органо державної податкової служби.

При цьому, виключні підстави для відмови у прийнятті податкової декларації наведені у п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України, а саме: у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Крім того, приписами Податкового кодексу України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.48.3 та п.48.4 Податкового кодексу України, а саме на підставі п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Як зазначає позивач, з лютого по жовтень 2016 року ним подавалась податкова звітність до податкового органу у паперовому вигляді у зв`язку з відмовою в укладенні (підписанні) договору про визнання електронних документів.

Дана обставина підтверджується листами податкового органу №5/10/26-50-10-П від 09.03.2016 та від 21.04.2016 №4594/10/2650-08-04.

У свою чергу податковий орган посилається на те, що податкова декларації з ПДВ за березень 2016 року від 20.04.2016 подана з порушенням встановлених вимог, оскільки до декларації не подано додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду (Д2)», чим порушено п.46.1 ст.46 ПК України.

Проте, у матеріалах справи мітиться копія податкової декларації з ПДВ за березень 2016 року від 20.04.2016, на якій міститься штамп ДПІ у Голосіївському районі про її прийняття, зокрема такий штамп міститься і на додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду (Д2)» (а.с.17-22).

Суд першої інстанції достовірно встановив, що правовідносини щодо подачі позивачем податкової декларації з ПДВ за березень 2016 року досліджувалися під час розгляду адміністративної справи №640/13843/19.

Так, у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 у справі №640/13843/19, яке набрало законної сили 06.10.2021, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.07.2016 №, судом встановлено наступні обставини:

«…Разом із тим, як вбачається з наданих позивачем до матеріалів справи доказів, податкова звітність за березень 2016 року була подана ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» 20.04.2016 року та отримана податковим органом.

Крім того, зазначена податкова звітність була подана з усіма додатками: податкова декларація з податку на додану вартість від 20.04.2016; довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) від 20.04.2016; розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) від 20.04.2016 року…

… Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про невизнання поданої податкової звітності за березень 2016 року, в тому числі листа від 22.04.2016 року №4670/10/26-50-08-04.

Суд наголошує, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження оформлення вищевказаного рішення у встановленому Податковим кодексом України порядку та вручення (отримання) позивачем, натомість усі докази подання декларації з ПДВ за березень 2016 року з усіма додатками надавалися до контролюючого органу…».

Отже, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.07.2021 у справі №640/13843/19 встановлено факт подачі позивачем до податкового органу податкової декларації з ПДВ за березень 2016 року у повному обсязі.

Також, зазначеним рішенням суду встановлено те, що повідомлення про невизнання податковою звітністю податкової декларації з ПДВ за березень 2016 року не було належним чином вручено позивачу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено факт подачі 20.04.2016 позивачем до податкового органу податкової декларації з ПДВ за березень 2016 року у повному обсязі, тому відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв протиправно.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма