Справа № 520/7801/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 р. Справа № 520/7801/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/7801/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач), в якому просив:

визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області () про відмову у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком від 25.02.2025 за № 00;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 18.02.2025 р., зарахувавши в страховий стаж період роботи з 1978 по 1999 роки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 25.02.2025 за № 00 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про відмову у призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком з 18.02.2025 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 18.02.2025 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 1978 по 1999 роки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлена.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення cкасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що ст. 26 Закону №1058 визначено, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 - від 20 до 30 років - з 01.01.2024 по 31.12.2024 - від 21 до 31 років - з 01.01.2025 по 31.12.2025 - від 22 до 32 років. На момент написання заяви про призначення пенсії позивач досягнув 62 роки 10 місяців 26 днів ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Наявність страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу.

Крім того, відповідач зазначає про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1996 по 27.03.1998, згідно з записами трудової книжки, оскільки відсутній наказ та дата прийняття. Також відсутні підстави для зарахування страхового стажу з 01.01.1998, оскільки відсутні дані за даними Реєстру застрахованих осіб про сплату страхових внесків. До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі та КСП ім. 8 Березня з 1978 по 1999 роки, згідно з архівними довідками від 26.04.2024 №01-19/37 та від 10.02.2025 №01-19/62, оскільки в довідках ім`я та по батькові особи зазначено не повністю. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії за віком та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж станом на 18.02.2025 позивача становить 12 років 02 місяці 03 дні.

Позивач, подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив суд апеляційної інстанції, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В той же час на адресу Другого апеляційного адміністративного суду 28.11.2025 року надійшла заява від представника заявника Романової Г.В. про закриття провадження у справі, у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга та клопотання представника позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Стосовно клопотання представника позивача Романової Ганни Вячеславівни про закриття провадження по справі, колегія суддів зазначає таке.

Згідно наданого до суду свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 20.08.2025 складено відповідний актовий запис № 6861.

Так, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 319 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Виходячи з правового аналізу положень частини другої цієї статті, у разі смерті фізичної особи у спорі, що не допускає правонаступництва, рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню у випадку його законності та обґрунтованості.

За таких обставин, при вирішенні питання про закриття провадження у справі, у зв`язку зі смертю фізичної особи у спорі, що не допускає правонаступництва, судом апеляційної інстанції належить з`ясувати, чи законними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції при прийнятті рішення.

Щодо неможливості правонаступництва, у даній справі, то колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

При цьому, зміст статті 52 Закону № 1058-IV узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Так, за змістом статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Наведене вище дає підстави для висновку, що Закон № 1058-IV визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоодержаними, у зв`язку з його смертю.

Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються за процедурою, визначеною Законом № 1058-IV.

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком від 25.02.2025 за № 00 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.02.2025 р., зарахувавши в страховий стаж період роботи з 1978 по 1999 роки.

Тобто, вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, а тому заміна стягувача (позивача), у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника.

Враховуючи зазначене, спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , звернувся до управління Пенсійного фонду 18.02.2025, щодо призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про відмову у призначенні пенсії від 25.02.2025 за № 00, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи, згідно з архівними довідками від 26.04.2024 р. №01-19/37 та від 10.02.2025 №01-19/62 відображені у трудовій книжці колгоспника форма №76 від 1978 року, а саме:

- період роботи в колгоспі та КСП ім. 8 Березня з 1978 по 1999 роки згідно з архівними довідками від 26.04.2024 р. №01-19/37 та від 10.02.2025 №01-19/62 оскільки в довідках ім`я та по батькові особи зазначені не повністю;

- не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.04.1996 по 27.03.1998 р. згідно з записами трудової книжки, оскільки відсутній наказ та дата його прийняття.

Позивач вважаючи оскаржуване рішення протиправним звернувся до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний період роботи позивача з 1978 по 1999 роки мають бути враховані при визначені страхового стажу позивача, оскільки підтверджують відповідні обставини трудової діяльності останнього, що визначені у трудовій книжці колгоспника форма №76 від 1978 року.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

У ч.1, ч.2 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

В свою чергу, положеннями ст.6 КАС України врегульовано, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі- Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 статті 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до ст.1 Закону № 1058-ІУ страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV стаж роботи для призначення пенсії регламентувався Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені статтею 56 Закону № 1788-XII.

Відповідно до ч. 1 статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 було затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка.

Згідно з п. 2 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Окрім того, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі №383/102/14-а.

Так, пенсійним органом не зараховано страховий стаж за наступні періоди роботи:

період роботи в колгоспі та КСП ім. 8 Березня з 1978 по 1999 роки згідно з архівними довідками від 26.04.2024 р. №01-19/37 та від 10.02.2025 №01-19/62, оскільки в довідках ім`я та по батькові особи зазначені не повністю;

не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.04.1996 по 27.03.1998 р., згідно з записами трудової книжки, оскільки відсутній наказ та дата його прийняття.

Стосовно неповного зазначення в архівних довідках ім`я та по-батькові позивача, а також не зазначення в трудовій книжці відповідного наказу, то колегія суддів зазначає наступне.

Існування наведених помилок жодним чином не залежало від волі і дій позивача, а відтак не може впливати на право позивача отримувати пенсію за віком згідно з приписами статті 26 Закону № 1058-IV.

У даному випадку колегія суддів також зазначає, що на особу не може покладатися тягар доведення достовірності чи недостовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для невключення вказаних періодів роботи до страхового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань та виключення відповідного періоду зі страхового стажу.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 по справі №638/18467/15-а.

У той же час, право позивача на пенсійне забезпечення не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівниками, відповідальними за порядок ведення трудової документації. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці або індивідуальних відомостях про застраховану особу.

В свою чергу згідно правової позиції, наведеної у пункті 34 постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 19.12.2019 по справі №307/541/17 однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не врахував, що зазначені ним обставини для відмови позивачу у призначенні пенсії не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, що підтверджено даними у трудовій книжці.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей також не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні особі пенсії.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. І якщо пенсійний орган не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж особи або заробітну плату, така бездіяльність визнається судом протиправною.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача з з 1978 по 1999 роки мають бути враховані при визначені страхового стажу позивача, оскільки підтверджують відповідні обставини трудової діяльності останнього, згідно записів трудової книжки колгоспника форма №76 від 1978 року.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що рішення 25.02.2025 за № 00 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з 18.02.2025 року є протиправним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, відповідно до ч. 2 ст. 319 КАС України, в спірних правовідносинах відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 319, оскільки судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача Романової Ганни Вячеславівни про закриття провадження у справі - відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 по справі № 520/7801/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій