Справа № 320/1667/26
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

14 січня 2026 року м. Київ № 320/1667/26

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БІС АГРО ГРУП" про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "БІС АГРО ГРУП"

до Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "БІС АГРО ГРУП" з позовом до Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства економіки України, оформлене листом від 22.12.2025 № 3831-06/89715-07, про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "БІС АГРО ГРУП" у продовженні строку виконання обов`язкових умов договору про надання гранту;

- зобов`язати Міністерство економіки України прийняти рішення про продовження Товариству з обмеженою відповідальністю "БІС АГРО ГРУП" строку виконання обов`язкових умов договору про надання гранту (Наказ Мінекономіки від 17.09.2022 № 3163, заявка № 816TZE) на 2 (два) роки, у зв`язку з відкриттям судового провадження у справі № 903/1073/25.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На адресу Київського окружного адміністративного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "БІС АГРО ГРУП" надійшла заява про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом:

- зупинення дії індивідуального акта - рішення Міністерства економіки України, викладеного у листі від 22.12.2025 № 3831-06/89715-07, про відсутність підстав для продовження строку виконання обов`язкових умов договору гранту;

- заборони Міністерству економіки України приймати рішення про повернення гранту, направляти повідомлення/вимоги про повернення коштів гранту, наданого ТОВ "БІС АГРО ГРУП" за Наказом Мінекономіки від 17.09.2022 № 3163 (заявка № 816TZE), а також ініціювати дії щодо примусового стягнення зазначених коштів до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ "БІС АГРО ГРУП" до Мінекономіки про зобов`язання продовжити строк виконання умов гранту.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що на його думку наявні ознаки очевидності протиправності дій відповідача та послався на п. 30 Порядку № 739, в якому передбачено підставу для продовження строку: відкриття судового провадження «під час реалізації гранту». Вказує, що трирічний строк реалізації гранту тривав з 14.12.2022 по 14.12.2025. Судове провадження у справі № 903/1073/25 відкрито 19.11.2025, тобто в межах строку реалізації гранту. Відмова Мінекономіки з мотивів спливу строку реалізації гранту на момент розгляду заяви від 02.12.2025 на думку позивача суперечить змісту п. 30 Порядку № 739. Також позивач вказує, що існує реальна загроза його правам та інтересам, оскільки Мінекономіки відмовило у продовженні строку реалізації гранту, відповідно до п. 29 Порядку № 739 та після настання останнього робочого дня місяця, в якому спливає трирічний строк реалізації гранту (31.12.2025) запускається механізм повернення коштів гранту. Невжиття заходів забезпечення позову, на думку позивача, призведе до того, що до моменту вирішення спору по суті (про визнання відмови протиправною та зобов`язання продовжити строк) Мінекономіки сформує вимогу про повернення коштів в сумі, яка розраховується як різниця між сумою гранту та фактично сплаченими Позивачем протягом строку реалізації гранту податками та розпочне процедуру примусового стягнення.

Відповідно до приписів частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахування наведеного положення Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Зазначений перелік способів забезпечення позову є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

При цьому, суд зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Відносно доводів заявника про очевидність ознак протиправності оскаржуваного рішення суд зазначає, що наведення в ухвалі суду про забезпечення позову очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача буде фактично означати вирішення спору по суті саме у контексті предмета та підстав цього позову до ухвалення рішення в адміністративній справі, що є неприпустимим та порушуватиме такі принципи адміністративного судочинства як змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо доводів позивача, відносно того, що відмова Мінекономіки у продовженні строку реалізації гранту, відповідно до п. 29 Порядку № 739 запустить механізм повернення коштів гранту, суд зазначає, що позивачем не надано суду на підтвердженян цих обставин відповідних доказів, зокрема Акт про виконання гранту з додаванням довідки з розрахунком різниці між сумою отриманого гранту та фактично сплаченими податками, повідомлення про невиконання умов чи вимоги про стягнення суми коштів на які посилається позивач у заяві про забезпечення позову.

Отже, позивачем належним чином не обґрунтовано у чому саме полягатиме порушення його прав та інтересів, оскільки доводи щодо імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів є лише припущеннями заявника, які не підтверджені належними доказами, оскільки такі до заяви про забезпечення позову не додані. Суд наголошує, що розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд має враховувати докази, надані на підтвердження вказаних заявником обставин.

Щодо заявленої позивачем вимоги зоборонного характеру у заяві про забезпечення позову, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець визначив імперативну вимогу згідно з якою не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження за позовом у цій справі є саме рішення Міністерства економіки України, оформлене листом від 22.12.2025 № 3831-06/89715-07 про відсутність підстав для продовження строку виконання обов`язкових умов договору гранту та зобов`язання Міністерства економіки України прийняти рішення про продовження Товариству з обмеженою відповідальністю "БІС АГРО ГРУП" строку виконання обов`язкових умов договору про надання гранту.

Водночас, у заяві про забезпечення позову позивач також просить суд: заборонити Міністерству економіки України приймати рішення про повернення гранту, направляти повідомлення/вимоги про повернення коштів гранту, наданого ТОВ "БІС АГРО ГРУП" за Наказом Мінекономіки від 17.09.2022 № 3163 (заявка № 816TZE), а також ініціювати дії щодо примусового стягнення зазначених коштів до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ "БІС АГРО ГРУП" до Мінекономіки про зобов`язання продовжити строк виконання умов гранту.

Проте, суд зазначає, що позивач оскаржує рішення Міністерства економіки України, оформлене листом від 22.12.2025 № 3831-06/89715-07. При цьому, рішення про повернення гранту та/або повідомлення/вимоги про повернення коштів гранту не є предметом оскарження у цій справі. Отже, враховуючи викладене, спосіб забезпечення позову, який просить позивач, а саме, заборону Міністерству економіки України приймати рішення про повернення гранту, направляти повідомлення/вимоги про повернення коштів гранту, а також ініціювати дії щодо примусового стягнення зазначених коштів, прямо суперечать вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням викладеного, ураховуючи імперативність норм чинного законодавства, суд вважає, що відповідний захід забезпечення не може бути застосовано в силу прямої заборони, передбаченої пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "БІС АГРО ГРУП" про забезпечення позову відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Панова Г. В.