Справа № 260/6751/25
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року м. Ужгород№ 260/6751/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна P.O., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 рік за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2015, 2016, 2017, 2018 рік з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;

3) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 : грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 рік; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;

4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 : грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 рік; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; з урахуванням «індексації грошового забезпечення» в тому числі виплаченої на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року по справі №260/6386/21 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що на рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду №260/6386/21 від 31.08.2022 визнано право позивачу на виплату індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби. Виплату такої індексації відповідач провів 20 серпня 2025 року. Разом з тим, відповідач не здійснив перерахунок інших видів грошового забезпечення, що були нараховані у період проходження військової служби, з урахуванням індексації. Окрім того, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168. Вказані дії відповідача вважає протиправними та такими, що суперечать нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому порушені права підлягають захисту в судовому порядку.

04 вересня 2025 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив. Так, зазначив, що наказом №260 чітко та вичерпно врегульовано, з яких складових грошового забезпечення слід виходити при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, її нарахуванні та виплаті, серед яких відсутня така складова як індексація грошового забезпечення. Вважає, що індексація грошового забезпечення має компенсаційний характер та спрямована на відшкодування втрачених доходів за наявності чітко встановлених підстав, тому не має щомісячного характеру. Також зазначає, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 додаткова грошова винагорода має характер саме винагороди, тому не включається до тих складових, з яких нараховується та виплачується грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) проходив військову службу в Збройних Силах України у період з 20 липня 2011 року по 10 жовтня 2018 року.

В період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 рік.

Відповідач визнає, що грошова допомога на оздоровлення була розрахована без врахування розміру додаткової винагород, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №226 від 10.10.2018 старшого лейтенанта служби за контрактом ОСОБА_1 , звільненого з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення частини з 10 жовтня 2018 року.

При звільненні з військової служби ОСОБА_1 було виплачено, серед іншого, грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік та одноразову допомогу у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Окрім того, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 №260/6385/21 Військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення в належному розмірі із 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із урахуванням базового місяця січня 2008 року, ОСОБА_1 оскаржив таку в судовому порядку.

Так, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022 №260/6386/21 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць).

20 серпня 2025 року на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022 №260/6386/21 Військова частина НОМЕР_1 перерахувала на рахунок ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення.

Разом з тим, відповідач не здійснив перерахунок інших раніше виплачених ОСОБА_1 складових грошового забезпечення, а саме: грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 рік; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, з урахуванням індексації.

Вказана обставина сторонами визнається та не є предметом доказування.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини, при нарахуванні та при визначенні розміру грошового забезпечення щорічної додаткової відпустки додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, та індексації позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 р. (далі - Закон №2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Стосовно неврахування у складі місячного грошового забезпечення додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 10-1 Закону №2011 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Вказане кореспондується також з положенням ч. 3 ст. 15 Закону №2011.

П. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинної у період спірних правовідносин) надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, в тому числі, надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Судом встановлено, що у період з 2015 по 2018 рр. Військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення.

Поряд з цим, при виплаті такої допомоги відповідач не врахував розмір щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Вирішуючи питання правомірності вказаних дій відповідача, суд враховує наступне.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у період проходження ОСОБА_1 військової служби регламентувався нормами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (далі Інструкція).

Пунктом 30.1 розділу XXХ Інструкції передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п. 30.3 розділу ХХХ Інструкції).

Отже, обчислення розміру грошової допомоги для оздоровлення залежить від місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції, місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справах №522/2738/17 та №825/997/17, при цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова №889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Матеріалами справи підтверджується, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою №889, виплачувалась позивачу щомісяця у період з 2015 року по день звільнення його із військової служби, отже носила постійний характер.

В постанові від 06 лютого 2019 року №522/2738/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, що оскільки додаткова грошова винагорода на підставі постанови №889, нараховувалась і виплачувалась військовослужбовцю щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Тому за наведеного правового регулювання та обставин справи суд вважає, що відповідач протиправно не включив до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого нараховано грошову допомогу для оздоровлення, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена постановою №889.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду наведені в постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 року у справі №826/3398/17, від 08 серпня 2019 року у справі №802/955/17-а, від 16 грудня 2019 року у справі №825/812/17, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17, від 16 жовтня 2020 року №826/4043/16, від 31 березня 2021 року у справі №620/2878/20.

Ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно неврахування у складі місячного грошового забезпечення індексації при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище, місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Порядок, об`єкти та підстави проведення індексації грошових доходів населення регламентуються нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282).

При цьому, ст. 2 Закону №1282 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 9 Закону №1282, індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022 №260/6386/21 було захищено право ОСОБА_1 на отримання гарантованої законодавчими нормами індексації його грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року. Так, сума такої індексації на виконання судового рішення була виплачена Військовою частиною НОМЕР_1 в серпні 2025 року. Проте після її виплати відповідач у добровільному порядку не провів перерахунок раніше виплачених грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Суд вважає таку бездіяльність відповідача протиправною з огляду на те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Оскільки індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, то механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Верховним Судом у постановах від 21 грудня 2021 року у справі №820/3423/18, від 19 березня 2020 року у справі №820/5286/17 викладена правова позиція, відповідно до якої індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. До грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Розрахунок розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій згідно із законодавчими нормами здійснюється з місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

Отже, щомісячна індексація грошового забезпечення, яку позивач у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача отримав із затримкою, не може вважатися одноразовою виплатою, та повинна бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Таким чином провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 рік.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, за 2015, 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше проведених виплат.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018 роки; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з урахуванням індексації грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін