Справа № 120/14410/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

14 січня 2026 р. Справа № 120/14410/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку заяву про відстрочення виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.07.2025, адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2021 по 01.08.2024 в розмірі 122 704,68 грн.

18.12.2025 відповідачем, в порядку статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, подано до суду заяву про відстрочення виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви вказує, що відповідно до змін, що набрали чинності 20.12.2022, виконання судових рішень здійснюється за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки". Станом на 18.12.2025 залишок асигнувань ТУ ДБР у м. Миколаєві за цим КЕКВ становить 939,90 грн, що є недостатнім для виконання судового рішення у справі № 120/14410/24. При цьому, усі кошти, передбачені кошторисом на 2025 рік, вже розподілені між взятими бюджетними зобов`язаннями, а у зв`язку із завершенням бюджетного року відсутня можливість отримання додаткових асигнувань. З урахуванням зазначеного, виконання рішення є неможливим. Водночас ТУ ДБР у м. Миколаєві гарантує добровільне виконання судового рішення за рахунок асигнувань 2026 року після затвердження кошторису, що є підставою для відстрочення його виконання.

Судове засідання для розгляду заяви про відстрочення виконання рішення суду призначене на 08.01.2026.

У вказаний час сторони в судове засідання не з`явились, уповноважених представників у судове засідання не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 378 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши заяву, дослідивши документи, надані на підтвердження обставин, викладених у ній, та матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України № 1404-VIIІ) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (частина 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, у відповідності до положень частини 4 статті 378 цього Кодексу, також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із системного аналізу наведеної норми вбачається, що підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є звернення особи із заявою до суду про відстрочення/розстрочення з обумовленням причин неможливості виконати судове рішення у встановлений законом строк, тобто за доведеністю обставин, що ускладнюють його виконання, або роблять його неможливим (відсутність коштів або присудженого майна в натурі та інше).

Указана норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).

При цьому, питання розстрочення або відстрочення рішення суду знаходяться в площинні процесуального права.

При розгляді заяв щодо розстрочення/відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізує за власними переконанням, з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому, таке розстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках, за умови, що суд установить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо).

У постанові від 06 грудня 2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але і його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30 січня 2020 року у справі №819/150/17).

Судом, при розгляді заяви встановлено, що 20.12.2022 набрали чинності зміни до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету, внесені наказами Міністерства фінансів України від 30.11.2022 № 400, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.12.2022 за №1560/38896.

Відповідно до указаних змін виконання судових рішень (як у безспірному, так і добровільному порядку незалежно від економічної суті платежу), а також інші виплати юридичним та фізичним особам за рішенням суду, зокрема перерахування (сплата) податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також інших податків і зборів, які у встановлених законодавством випадках підлягають нарахуванню/утриманню на/з сум виплат за рішенням суду здійснюються за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки».

Разом з тим, як стверджує відповідач, що станом на 18.12.2025 на реєстраційному рахунку ТУ ДБР у м. Миколаєві UA 0091759 залишки відкритих асигнувань за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» складають 939,90 грн. При цьому, всі виділені кошти, затверджені кошторисом ТУ ДБР у м. Миколаєві на 2025 рік, розподілені взятими зобов`язаннями за укладеними договорами та іншими видатками. Водночас, враховуючи кінець бюджетного року, як ТУ ДБР у м. Миколаєві так і Державне бюро розслідувань обмежені у можливості отримання додаткових асигнувань за КЕКВ 2800 з державного бюджету, оскільки наразі вчиняються дії на виконання кошторису за 2025 рік та звітування перед Міністерством фінансів України, а також проводяться дії з погодження та затвердження кошторису на 2026 рік.

Таким чином, враховуючи, що виплата коштів залежить від їх надходження від розпорядника бюджетних коштів, суд, приймаючи до уваги обставини справи та вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, вважає що заява про відстрочення виконання рішення суду є обґрунтованою.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 378 КАС України, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Виходячи з наведеного, заяву відповідача слід задовольнити та відстрочити виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі № 120/14410/24 строком на шість місяців - до 14.07.2026, що є достатнім для погодження та затвердження кошторису на 2026 рік.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 378 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про відстрочення виконання рішення задовольнити.

Відстрочити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі № 120/14410/24 строком на шість місяців - до 14.07.2026.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна