Справа № 200/7531/24
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2026-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

15 січня 2026 року Справа №200/7531/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Аканова О.О., в порядку письмового провадження перевіривши звіт Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі №200/7531/24, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (місцезнаходження: Україна, 03168, м. Київ, просп.Повітрофлотський, 6, ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2024 по 27.09.2024 року та стягнуто з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (місцезнаходження: Україна, 03168, м. Київ, просп.Повітрофлотський, 6, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2024 по 27.09.2024 року у розмірі 50452,20 грн.

Ухвалою суду від 17 червня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державної виконавчої служби в адміністративній справі №200/7531/24 повернуто без розгляду.

Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №200/7531/24 повернуто без розгляду.

Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №200/7531/24 повернуто без розгляду.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у справі №200/7531/24 задоволено частково; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України протягом трьох місяців з дня отримання даної ухвали подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі №200/7531/24.

Від Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України до суду надійшла заява про виконання ухвали суду з додатками.

Відповідно до листа Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України від 30.12.2025 №305/5529 ухвалу суду від 03 жовтня 2025 року у справі №200/7531/24 прийнято до виконання.

Вказали, що часткове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.12.2024, з врахуванням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 по справі № 200/7531/24, станом на 27.12.2025 було здійснено в розмірі 21075грн. (з врахуванням за мінусом 18% ПДФО та 5% військового збору). На даний момент кошти для виконання даного рішення суду відсутні. Повідомили що у Фінансовому управлінні станом на 27.12.2025 на виконанні перебуває 182 рішення які набрали законної сили та одночасно виконуються рівними частинами.

Зазначили, що з метою виконання зазначеного судового рішення Фінансовим управлінням щомісячно направлялися до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України відповідні заявки-розрахунки гідно з оригіналом на фінансування, які включали кошти на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.12.2024 по справі № 200/7531/24. Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України направлено лист-роз`яснення від 04.11.2024 №220/13/9088, в якому повідомлено, що у Міністерстві оборони України триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки", оскільки виділені асигнування на 2024 рік вичерпано.

Також вказали, що Фінансовим управлінням вживалися і вживаються усі необхідні та можливі заходи щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.12.2024 по справі № 200/7531/24, що підтверджується належними та допустимими доказами. Проте, в силу об`єктивних причин виконати зазначене рішення повністю у встановлені законом строки є неможливим.

До звіту додано:

основні заявки-розрахунки на березень-грудень 2025;

листи Департаменту соціального забезпечення на №305/3288 від 08.08.2025, на №4776/у від 10.06.2025.

Фінансовим управлінням Генерального Штабу Збройних Сил України до суду надано платіжні інструкції про добровільне виконання рішення суду від 30.12.2024 по справі №200/7531/24, а саме:

№8086 від 07 жовтня 2025 на суму 2502,50 грн.,

№4708 від 11 червня 2025 на суму 1617 грн.,

№3738 від 08 травня 2025 на суму 6275,50 грн.,

№2728 від 10 квітня 2025 на суму 5236 грн.,

№2741 від 10 квітня 2025 на суму 4000 грн., (відшкодування судових витрат на правову допомогу).

Розглянувши поданий Фінансовим управлінням Генерального Штабу Збройних Сил України про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі №200/7531/24, суд дійшов до наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Схожі висновки Конституційний Суд України зробив у рішеннях від 1 березня 2023 року у справі № 2-р(ІІ)/2023 (щодо рівноправності сторін під час судового контролю за виконанням судового рішення) та від 19 квітня 2023 року у справі № 4-р(ІІ)/2023 (щодо особових даних у судовому рішенні).

Відповідно до частини першої, другої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів. Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а, від 24 липня 2023 року у справі №420/6671/18 та від 1 травня 2023 року у справі № 520/926/21.

Як зазначено в пункті 1 розділу ІІ Рекомендацій Rec(2003)16, Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) Щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у сфері адміністративного права, держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень в межах розумного строку; вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили; у разі, якщо адміністративний орган не виконує судового рішення, слід передбачити відповідну процедуру, що дозволяє домагатися виконання такого рішення, зокрема за допомогою судової заборони або пені.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) Щодо якості судових рішень з метою забезпечення ефективності правосуддя, усі країни повинні мати процедури забезпечення виконання рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст. 382-3 КАС України якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Також суд враховує критерії Європейського суду з прав людини, що встановлюють, чи має звинувачення кримінальний характер, широко відомі як, критерії Енгеля (Engel and оthers v. Netherlands, заява № 5100/71) (передбачають необхідність суду врахування: кваліфікації правопорушення згідно з національним законодавством, характеру правопорушення та суворості покарання, якому обвинувачений ризикує бути підданий), а також вид та суворість покарання стосовно фізичної особи та, відповідно, необхідність застосування судом у цій справі при визначенні такого виду адміністративної відповідальності максимальних стандартів доказування, гарантуючи конституційні принципи рівності та змагальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України встановлено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Метою продовження процесуального строку, установленого судом, є сприяння особі в реалізації процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку. Доцільність продовження процесуального строку обумовлюється рівнем ймовірності, наскільки таке продовження буде ефективним в контексті не тільки реалізації особою процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку, а й правової визначеності учасників матеріально-правових відносин, спір між якими вирішується із застосуванням процесуальних засобів.

Суд зазначає, що Фінансовим управлінням Генерального Штабу Збройних Сил України сплачено суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно платіжних інструкцій №8086 від 07 жовтня 2025 на суму 2502,50 грн., №4708 від 11 червня 2025 на суму 1617 грн., №3738 від 08 травня 2025 на суму 6275,50 грн., №2728 від 10 квітня 2025 на суму 5236 грн.

Загалом сума сплаченого відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачу, без врахування відшкодування судових витрат на правову допомогу, складає 15631 грн. (2502,50 грн. + 1617 грн. + 6275,50 грн. + 5236 грн. = 15631 грн.).

А тому, суд вважає за необхідне прийняти звіт в цій частині.

Залишок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2024 по 27.09.2024 року складає 34821,20 грн. (50452,20 грн. - 15631 грн. = 34821,20 грн.).

З огляду на викладене та керуючись ч.11 ст.382-3 КАС України, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті звіту та продовжити Фінансовому управлінню Генерального Штабу Збройних Сил України процесуальний строк для подання звіту про виконання судового рішення в частині стягення на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2024 по 27.09.2024 року у розмірі 34821,20 грн.

Керуючись ст. ст. 121, 248, 256, 382, 382-1, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Прийняти звіт Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі №200/7531/24 в частині виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2024 по 27.09.2024 року у розмірі 15631 грн.

Продовжити Фінансовому управлінню Генерального Штабу Збройних Сил України процесуальний строк для подання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі №200/7531/24 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2024 по 27.09.2024 року у розмірі 34821,20 грн.

Попередити Фінансове управління Генерального Штабу Збройних Сил України, що звіт повинен відповідати вимогам частин другої та третьої статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звернути увагу Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України, що суд згідно положень статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України:

- відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення; якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу;

- у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення;

- у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Копію ухвали направити на адресу учасників справи.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Аканов