Справа № 420/26630/25
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/26630/25

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Дата і місце ухвалення: 14.10.2025р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області №35 від 21 травня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, період його роботи в органах митної служби з 19.08.2002р. по 20.01.2004р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення, тобто з 12 травня 2025 року, на підставі поданих до пенсійного органу документів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №35 від 21 травня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, період його роботи в органах митної служби з 19.08.2002р. по 20.01.2004р.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.05.2025р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 14.10.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції проігноровано той факт, що наявного в позивача спеціального стажу не достатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», який чітко визначений ст.86 Закону. Підстави для зарахування до спеціального стажу періоду роботи ОСОБА_1 в органах митної служби з 19.08.2002р. по 20.01.2004р. згідно довідки №107/25Д від 09.05.20235р., виданої Одеською митницею Державної митної служби України, відсутні. Робота у вищезазначеній установі не відноситься до державної служби згідно Закону України «Про державну службу». А відтак, позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VI норми ст.50-1 Закону №1789-ХІ не застосовуються до позивача, оскільки звернення до органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою відбулося у 2025 році. Отже, оскільки позивач не має необхідного спеціального стажу в розумінні Закону України «Про прокуратуру», підстави для повторного розгляду заяви про призначення пенсії відповідно до ст.86 Закону №1697-VІІ відсутні. Іншого чинним законодавством не передбачено.

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ГУ ПФУ в Одеській області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що апелянт помилково намагається ретроактивно поширити обмежувальні норми Закону України «Про державну службу» №889-VIII, який набрав чинності лише 01 травня 2016 року, на період, що йому передував. Таке застосування є юридично неприпустимим та порушує принцип правової визначеності. Натомість, правове регулювання обчислення стажу державної служби на той час здійснювалося відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993р. До того ж, посада ОСОБА_1 у спірний період беззаперечно відповідала критеріям державної служби, визначеним чинними на той час нормативно-правовими актами, зокрема Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994р. №283. Порядок №283, який був чинним у спірний період, прямо включав до стажу держслужби посади спеціалістів в апараті органів митного контролю. Наявність у ОСОБА_1 персонального звання «інспектор митної служби 3 рангу» (присвоєного наказом №6-к від 03.01.2003р.) є не перешкодою, а, навпаки, законодавчою підставою для зарахування цього періоду до стажу державної служби. Наявність спеціального звання є лише галузевою особливістю проходження державної служби в окремих органах (митниця, поліція, податкова тощо), але не змінює публічно-правової природи цієї служби. Оскільки держава визнала, що спеціальне звання дорівнює рангу держслужбовця, то і період служби у цьому званні автоматично визнається періодом державної служби. Твердження ГУ ПФУ в Одеській області про відсутність у ОСОБА_1 необхідного 25-річного стажу вислуги років є похідним від його помилкової правової позиції щодо незарахування періоду служби в митних органах і повністю спростовується матеріалами справи. Сукупний стаж ОСОБА_1 становить 25 років та 24 дні. Це перевищує нормативний поріг у 25 років, встановлений ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» для призначення пенсії за вислугу років

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , 1980р.н., 12.05.2025р. звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

За результатом розгляду заяви позивача та доданих до неї документів ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення №35 від 21.05.2025р. про відмову в призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю стажу роботи за вислугу років 25 років.

У вказаному рішенні зазначено, що:

страховий стаж позивача становить 27 років 03 місяців та 11 днів,

стаж за вислугу років 23 роки 07 місяців, в тому числі стаж на посадах прокурорів та слідчих складає 21 рік 03 місяці 22 дні.

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

До вислуги років не зараховано період роботи в органах митної служби з 19.09.2002р. по 20.01.2004р., згідно довідки №107/25Д від 09.05.20235р., виданої Одеської митниці Державної митної служби України, оскільки робота у вказаній установі не відноситься до державної служби згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII визначена статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, 27.05.2043р.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, визнав обґрунтованими доводи позивача щодо неправомірності спірного рішення ГУ ПФУ в Одеській області №35 від 21.05.2025р. За висновками суду, Головне управління діяло неправомірно при неврахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років, періоду його роботи в органах митної служби з 19.08.2002р. по 20.01.2004р. Суд зазначив, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Відтак, період роботи (служби) позивача в митних органах з 19.08.2002р. по 20.01.2004р. зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, суд зазначив, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади (суб`єкта владних повноважень). За наведених обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоду роботи (служби) в державних митних органах з 19.08.2002р. по 20.01.2004р. і повторно розглянути його заяву від 12.05.2025р. з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, тобто в частині задоволення позову ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції у відповідній частині колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

На час звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії був чинним Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

У зв`язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

У свою чергу, ст.86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Так, згідно ч.1 ст.86 Закону №1697-VI прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Частиною другою статті 86 Закону №1697-VI передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.6 ст.86 Закону №1697-VI до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 стверджує, що його вислуга років, що дає право на пенсію згідно ст.86 Закону №1697-VI, складає 25 років 24 дні, з яких:

2 роки 4 місяці 0 днів - половина строку навчання на денній формі в Одеській національній юридичній академії (01.09.1997р. - 27.06.2001р. та 01.09.2001р. - 06.07.2002р.);

1 рік 5 місяців 2 дні - робота на посаді інспектора відділу дізнання Чорноморської регіональної митниці (19.08.2002р. - 20.01.2004р.);

21 рік 3 місяці 22 дні - робота в органах прокуратури (21.01.2004р. - 12.05.2025р.).

За позицією ГУ ПФУ в Одеській області, відповідна вислуга позивача складає 23 роки 03 місяці 11 днів, в тому числі стаж на посадах прокурорів та слідчих складає 21 рік 03 місяці 22 дні.

Спірним у даній справі є наявність підстав для зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно ст.86 Закону №1697-VI, періоду роботи (служби) ОСОБА_1 в митних органах з 19.08.2002р. по 20.01.2004р. на посаді інспектора відділу дізнання та боротьби з порушеннями митних правил відділення по боротьбі з контрабандою та порушеннями митних правил Чорноморської регіональної митниці.

Апелянт стверджує про неможливість зарахування періоду служби позивача в митних органах до стажу державної служби через те, що на ці посади не поширюється дія Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015р.

Законом України «Про державну службу» №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), який набув чинності 01.05.2016р., визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до п.8 Прикінцевих положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, обчислення стажу державної служби за період роботи до моменту набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016р.), здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994р. №283.

Відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті митного контролю.

Спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб митних органів в Україні, є Митний кодекс України від 13.03.2012р. №4495-VI (далі - МК України).

Частиною 1 статті 569 Митного кодексу України встановлено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Відповідно до статті 588 Митного кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому, період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Частиною 2 статті 588 Митного кодексу України 2012 року визначено, що пенсійне забезпечення працівників органів доходів і зборів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, статтю 37 Закону України «Про державну службу» №3723 було доповнено частиною п`ятнадцятою згідно із Законом №404-VII від 04.07.2013р., якою визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З аналізу вказаних норм у їх сукупності слідує, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця.

Згідно довідки Одеської митниці №107/25Д від 09.05.20235р. відповідно до Положення про порядок та умови проходження служби в митних органах України, затвердженого постановою КМУ від 09.02.1993р. №97, яке регламентувало проходження служби в митних органах у період з 19.08.2002р. по 20.01.2004р., посада інспектора відділу дізнання та боротьби з порушеннями митних правил відділення по боротьбі з контрабандою та порушеннями митних правил Чорноморської регіональної митниці належала до посад, яким присвоювалися персональні звання митної служби.

ОСОБА_1 наказом від 03.01.2003р. №6-к «Про присвоєння спеціального звання» було присвоєно персональне звання - інспектор митної служби ІІІ рангу. Служба на зазначеній посаді у вказаний період є державною службою.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016р. №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» спеціальне звання «Інспектор митної служби III рангу», яке було присвоєно ОСОБА_1 під час служби в митних органах, відповідає 9-му рангу державного службовця.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №35 від 21 травня 2025 року, зобов`язання відповідача зарахувати до стажу за вислугу років ОСОБА_1 періоду його роботи в органах митної служби з 19.08.2002р. по 20.01.2004р. та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду в цій справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук