Справа № 755/22420/25
Суддя: Хромова О. О.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/79/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"12" січня 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши виконання вимог статей 160, 161 КАС України у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Сердюка Дмитра Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із адміністративним позовом до інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Сердюка Дмитра Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позов передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, залишено без руху з тих підстав, що позовна заява не відповідає вимогам статей 160, 161 КАС України.

Позивачу встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - не більш як десять днів з часу отримання позивачем копії ухвали.

Згідно із частиною одинадцятою статті 251 КАС України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Згідно із частиною одинадцятою статті 251 КАС України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина шоста статті 251 КАС України).

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року про залишення позову без руху доставлено до електронного кабінету позивача 22 грудня 2025 року о 14-27 год., про що свідчить довідка від 22 грудня 2025 року про доставку електронного документу, що міститься в матеріалах справи.

Таким чином, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року про залишення позову без руху вручено позивачеві 22 грудня 2025 року.

01 січня 2026 року (вхід. від 02 січня 2026 року, № 194) позивач ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначив, що процесуальний строк звернення до суду з адміністративним позовом позивачем не пропущено, оскільки оскаржувана постанова на місці події 18 жовтня 2025 року йому вручена не була. Фактично копію постанови позивач отримав тільки 07 листопада 2025 року, разом із відповіддю начальника УПП у Чернігівській області Кургана М.А. Позов подано 17 листопада 2025 року, тобто, в межах встановленого законом строку. Водночас, навіть за гіпотетичного визнання пропуску строку, обставини справи свідчать про наявність об`єктивних, непереборних причин.

Також позивач зазначив, що саме лейтенант поліції Сердюк Д.Ю. є належним відповідачем у справі, оскільки оскаржувана постанова винесена саме вказаною особою, він одноособово кваліфікував його дії за частиною першою статті 126 КУпАП, встановив вину позивача, наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу та створив для позивача негативні правові та майнові наслідки, тобто, реалізував владні управлінські повноваження. Обов`язок доказування у справі покладено саме на суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення, а не на абстрактний орган поліції. Департамент патрульної поліції Національної поліції України залучений до складу учасників справи виключно як співвідповідач, що не виключає персональної відповідальності лейтенанта поліції Сердюка Д.О. за протиправність і злочинність його дій.

Суд враховує, що обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду з адміністративним позовом до заяви про усунення недоліків позивачем не заявлено, викладено власні заперечення на ухвалу суду від 18 грудня 2025 року.

Також 01 січня 2026 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву (вхід. від 05 січня

2026 року, № 312), у якій зазначив відповідачем Департамент патрульної поліції.

Вивчивши зміст заяви про усунення недоліків, суд зазначає таке.

Положеннями частин першої, другої статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, приписи процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися про їх порушення.

Частиною другою статті 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення, є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.

З урахуванням положень частини шостої статті 161 КАС України, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

При цьому, саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як уже було зазначено в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року про залишення позову без руху, оскаржувану постанову серії ЕНА № 5965588 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесено 18 жовтня 2025 року. Таким чином, десятиденний строк на оскарження такої постанови тривав до 28 жовтня 2025 року (включно).

Позов подано до суду 17 листопада 2025 року (вхід. від 18 листопада 2025 року № 69993), тобто з пропуском встановленого статтею 286 КАС України 10-денного строку звернення до суду з відповідної заявою.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що на місці вчинення правопорушення оскаржувану постанову

18 жовтня 2025 року йому вручено не було. Копію отримав лише 07 листопада 2025 року з листом начальника УПП у Чернігівській області Кургана М.А.

В матеріалах справи міститься: копія листа УПП в Чернігівській області від 30 жовтня 2025 року (отримано позивачем 07 листопада 2025 року) та копія рішення від 30 жовтня 2025 року щодо залишення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА

№ 5965588 від 18 жовтня 2025 року за наслідками розгляду заяви на скасування постанови від 18 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5965588 та протокол від 18 жовтня 2025 року за статтею 130 КУпАП.

Так з листа УПП в Чернігівській області від 30 жовтня 2025 року (отримано позивачем

07 листопада 2025 року) та копії рішення від 30 жовтня 2025 року щодо залишення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5965588 від 18 жовтня 2025 року за наслідками розгляду заяви на скасування постанови від 18 жовтня 2025 року серії ЕНА № 5965588 та протоколу від 18 жовтня 2025 року за статтею 130 КУпАП встановлено, що ОСОБА_1 оскаржив спірну постанову до вищестоящого органу у порядку пункту 3 частини першої статті

288 КУпАП.

Таким чином, позивач скористався своїм альтернативним правом на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до вищестоящого органу (посадової особи) поліції.

Оскарження позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення вищестоящій посадовій особі та неотримання вчасно рішення цього органу, не є поважною причиною пропуску десятиденного строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

У даному випадку, позивачеві до 30 жовтня 2025 року (дата розгляду його заяви) було відомо про факт винесення оскаржуваної постанови, про її зміст та інкриміноване правопорушення, оскільки позивач здійснив її оскарження альтернативним шляхом, передбаченим нормами КУпАП. При цьому, позивачу було відомо про результати розгляду скарги органом поліції.

Таким чином, всупереч вимогам ухвали про залишення позову без руху, позивач не подав до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», пункт 93, «Сутяжник проти Росії», пункт 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE,

№ 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Вказані обставини є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною четвертою статті 169 КАС України.

При цьому враховано позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року № 9901/258/ (11-331заі20) про те, що повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 294 КАС України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Сердюка Дмитра Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - вважати такою, що не подана, та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.О. Хромова