Справа № 600/1083/25-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/1083/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправною відмову №00 від 24.02.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити пенсію за вислугою років відповідно до положень Закону України Про пенсійне забезпечення та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ОСОБА_1 .

1. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

2.АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

2.1. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно не зарахував їй до страхового стажу період роботи у на посаді медичної сестри у колгоспі з 01.08.1990 по 08.05.1993 та відмовив у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. На думку позивача, право на набуття пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України "Про пенсійне забезпечення" пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал. За таких обставин, стверджує, що відповідач-1 своїм протиправним рішенням порушив її право на призначення пенсії, на яку вона правомірно очікувала.

2.2. ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА-1.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав до суду відзив на позов, в якому вказав, що підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років немає, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. Окрім цього вказав, що період роботи позивача на посаді медичної сестри дитячого садку в колгоспі "Вітрянський" з 01.08.1990 по 31.05.1993 не зараховано до страхового стажу, оскільки подана позивачем довідка не містить інформації щодо закладу та посади, на якій працювала позивач.

2.3 ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА-2.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що підстав для призначення пенсії позивачу за вислугу років не має, оскільки не виконані основні умови для її призначення (відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців, враховуючи положення п.2-1 та п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

17.02.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності матеріали заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії були передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатом розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 24.02.2025 №00 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років, передбаченого статтею 55 Закону - 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.

Страховий стаж позивача склав 36 років 05 місяців 26 днів, спеціальний стаж роботи за вислугу років як працівника охорони здоров`я станом на 11.10.2017 24 роки 01 місяць 28 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди.

До спеціального стажу не зараховано періоди роботи з 01.08.1990 по 08.05.1993 на посаді медичної сестри дитячого садку в колгоспі «Вітрянський» згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1990 та довідки №7 від 14.03.2014, оскільки колгосп не відноситься до закладів відповідно до Постанови КМУ "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років від 04.11.1993 №909 (а.с.13).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

4. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст.1 Закону №1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Статтею 55 Закону №1788-XII закріплено перелік окремих категорій працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, до яких віднесено працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років (пункт "е").

Пунктом "е" ст. 55 Закону № 1788-XII в редакції на 11.10.2017 передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються за наявності такого спеціального стажу роботи:

- станом на 01.04.2015 - не менше 25 років;

- з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

- з 1 квітня 2017 року до 11 жовтня 2017 року (в Законі - по 31 березня 2018 року) - не менше 26 років 6 місяців.

Отже, враховуючи положення п.2-1 та п. 16 Прикінцевих положень Закону 1058- IV, пенсії за вислугу років призначаються незалежно від віку за наявності необхідної вислуги років, передбаченої нормами законодавства станом на 11.10.2017.

За правилами статті 2 Закону №1788-XII пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій.

Статтею 3 Закону №1788-XII передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Отже, особливістю цього виду пенсії є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення є дотримання таких вимог: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е", "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; мати страховий стаж; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909).

Так, у розділі 2 "Охорона здоров`я" цього Переліку №909 визначено, що до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Крім того, у примітці 2 до Переліку №909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" міститься у статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" № 2108-ХІІ від 19.11.1992, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Водночас, даною статтею визначено поняття медичної допомоги - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами та медичного обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я та фізичних осіб-підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою, але безпосередньо пов`язана з її наданням.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої п."е" ч.1 ст.55 Закону №1788-XII, пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й, насамперед, з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал.

Відповідно до ст.16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" безпосередньо охорону здоров`я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров`я.

Середній медичний персонал - особи, які отримали спеціальну освіту та відповідну кваліфікацію в середніх медичних навчальних закладах і допущені в установленому порядку до медичної діяльності. Середній медичний персонал надає долікарську медичну допомогу, здійснює догляд за хворими, виконує під керівництвом лікаря профілактичну, діагностичну, лікувально-реабілітаційну, санітарно-протиепідемічну і організаторську роботу.

До складу середнього медичного персоналу входять фельдшера, акушерки, медичні сестри, санітарні фельдшери, фельдшери-лаборанти, рентгенолаборанти, зубні лікарі, зубні техніки та інші.

Згідно Додатку 2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23.10.1991 №146 "Номенклатура спеціальностей середніх медичних працівників" посади фельдшера та медичної сестри відносяться до середнього медичного персоналу.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Таким чином, як визначено ст.48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону №1788-ХІІ, п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 07.03.2018 в справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 в справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 в справі №577/2688/17, від 31.03.2020 в справі №446/656/17, від 21.05.2020 в справі №550/927/17, від 10.12.2020 в справі №195/840/17, від 18.05.2021 в справі №229/2330/17.

Так, згідно записів №1 та №2 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 у період з 01.08.1990 по 31.05.1993 працювала у колгоспі "Вітрянський" медичною сестрою дитячого садка (а.с.17).

Суд зауважує, що всі записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно, не містять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.

Згідно довідки №7 від 14.03.2014 виданої Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Вітрянський" ОСОБА_3 перебувала членом колгоспу СВК "Вітрянський у період з 01.08.1990 по 31.05.1993.

За таких обставин, суд вважає, що доводи відповідача-1 щодо того, що подані позивачем документи для призначення пенсії за вислугу років не містять відомостей щодо закладу та посади, на якій працювала позивач не відповідають встановленим судом обставинам справи та доказам, наявним у її матеріалах.

Суд також зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Згідно зі ст. 101 Закону №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч.1 ст.103 Закону №1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Тобто, витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу.

При цьому суд зазначає, що відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем 1 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи на посаді медичної сестри дитячого садку у колгоспі "Вітрянський" з 01.08.1990 по 08.05.1993, згідно записів №1 та №2 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1990.

5.ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, свідчить про те, що рішення про призначення пенсії приймає той орган, що визначений за принципом екстериторіальності. Тобто всі дії щодо призначення пенсії вчиняє саме даний територіальний підрозділ Пенсійного фонду України. Натомість на територіальний підрозділ Пенсійного фонду України за місцем реєстрації (проживання) особи, після прийняття рішення про призначення пенсії та отримання електронної пенсійна справи через засоби програмного забезпечення, покладається обов`язок лише здійснення виплати пенсії.

Отже, враховуючи те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а органом, визначеним для розгляду цього питання за принципом екстериторіальності - є ГУПФУ в Донецькій області, належним способом поновлення порушеного права позивача, окрім зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи з 01.08.1990 по 08.05.1993, є зобов`язання ГУФПУ в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 17.02.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді медичної сестри дитячого садку у колгоспі "Вітрянський" з 01.08.1990 по 08.05.1993, згідно записів №1 та №2 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1990.

Водночас, позов в частині зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію за вислугу не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачем 1, на час звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача склав 36 років 05 місяців 26 днів, в тому числі стаж роботи відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 на посадах працівників охорони здоров`я станом на 11.10.2017 24 роки 01 місяць 28 днів, про що вказано в оскаржуваному рішенні. Додатково до зарахування до страхового стажу підлягає спірний період.

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу необхідного для призначення пенсії - у суду відсутній розрахунок такого стажу, а повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належить до виключних повноважень органів Пенсійного фонду, відтак суд не може підміняти собою пенсійний орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Питання призначення пенсії без втручання у дискреційні повноваження та виключну компетенцію пенсійного органу, на переконання суду, можливе лише у випадку, якщо після обчислення стажу (в тому числі після зарахування спірних періодів) орган пенсійного фонду не здійснить призначення пенсії при наявності необхідного для цього стажу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір, у відповідності до ч.3 ст.139 КАС України підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1211,20грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.02.2025 №00, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 на посаді медичної сестри дитячого садку у колгоспі "Вітрянський" з 01.08.1990 по 08.05.1993, згідно записів №1 та №2 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1990.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 17.02.2025, з урахуванням рішення суду.

5. У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл.Соборна, 3, м.Слов`янськ Донецька обл., 84122 );

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області (пл.Центральна, 3, м.Чернівці, 58002, ).

Суддя В.О. Кушнір