Справа № 280/11490/24
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО РОЗ`ЯСНЕННЯ СУДОВОГО РІШЕННЯ

14 січня 2026 року Справа № 280/11490/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши заяву представника ВЧ НОМЕР_1 НГУ про роз`яснення рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі №280/11490/24 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме вирішено:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з подальшим направленням його на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим місцем проживання;

в задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі №280/11490/24 набрало законної сили 03.07.2025.

02.01.2026 від представника Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до суду надійшла заява про роз`яснення рішення суду, в якій заявник просить суд:

роз`яснити військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідачу у справі №280/11490/24 порядок виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2025 у справі №280/11490/24, саме щодо виконання рішення суду в частині обов`язку командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з подальшим направленням його на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим місцем проживання»;

вказати конкретну правову підставу передбачену ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має бути вказана відповідачем у наказі про звільнення ОСОБА_1 , яка має бути зазначена у наказі про звільнення позивача з військової служби ?.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про роз`яснення судового рішення, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Суд зазначає, що роз`яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.

Роз`яснення судового рішення за своєю правовою суттю є одним із способів усунення його недоліків, яке не передбачає виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Незрозумілість судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Тобто, це стосується випадків, коли не дотримано вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №22а-11177/08, від 14 березня 2024 року у справі №380/15190/22.

Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документа. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

За загальними нормами права роз`яснення судом ухваленого ним рішення здійснюється насамперед з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

У заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме у рішенні є незрозумілим, в чому полягає неясність рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання. Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового характеру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №814/907/16.

Суд зазначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Так, представник ВЧ НОМЕР_1 НГУ звертаючись до суду з заявою про роз`яснення рішення суду вказує на те, що відповідачу не зрозуміло яку конкретну правову підставу, передбачену ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», має бути зазначено відповідачем у наказі про звільнення ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що підстави для звільнення з військової служби визначено у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, відповідно до п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

Отже, пункт 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який визначає підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби в умовах воєнного стану не містить такої підстави для звільнення з військової служби, як набрання законної сили рішенням суду.

Проте, суд звертає увагу відповідача на наступне.

Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно приписів статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У Рішенні від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 (справа №1-7/2013) Конституційний Суд України наголосив, що він неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Також, у Рішенні від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006, заява №30779/04).

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 квітня 2025 року в справі №440/10814/24, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили. Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України (аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 23 квітня 2020 року в справі №560/523/19, від 01 лютого 2022 року в справі №420/177/20 та від 18 травня 2022 року в справі №140/279/21).

Суд зазначає, що із набранням законної сили рішенням суду, таке рішення має юридичну силу ЗАКОНУ, який регулює вузьке та конкретне коло правовідносин, що були предметом розгляду справи, а відповідно таке рішення суду підлягає безумовному виконанню особою на яку відповідним рішенням суду покладено певні обов`язки.

У даному випадку рішення суду для ВЧ НОМЕР_1 НГУ є Законом, який зобов`язує вчинити дії щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з подальшим направленням його на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим місцем проживання.

Щодо посилань ВЧ НОМЕР_1 НГУ на те, що формулювання рішення суду не є коректним, не відповідає вимогам статті 18 Конституції України та положенням статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає, що ВЧ НОМЕР_1 НГУ не має повноважень надавати оцінку судовим рішенням, які набрали законної сили.

ВЧ НОМЕР_1 НГУ скористалась правом на апеляційне оскарження рішення суду та постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга була залишена без задоволення, що свідчить про те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі №280/11490/24 відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, суд роз`яснює Військовій частині НОМЕР_1 НГУ, що в наказі про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, в якості конкретної підстави для його прийняття слід посилатися на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі №280/11490/24, яке набрало законної сили 03.07.2025, а не на положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стосовно посилань представника ВЧ НОМЕР_1 НГУ на те, що стрілець 3 відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону солдат ОСОБА_1 самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану, без поважних причин, та незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 по даний час, у зв`язку із чим рапорт на звільнення з військової служби даний військовослужбовець не подавав.

По-перше, суд зазначає, що питання самовільного залишення ОСОБА_1 території ВЧ НОМЕР_1 НГУ в умовах воєнного стану, без поважних причин, виходить за межі розгляду справи №280/11490/24. А правова оцінка таким діям має надаватися правоохоронними та судовими органами в межах кримінального процесуального законодавства України.

По-друге, стосовно відсутності рапорта ОСОБА_1 суд зазначає, що така обставина не може бути підставою для невиконання рішення суду, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Разом з тим, у цьому випадку склалась ситуація не коли військовослужбовець бажає звільнитися з військової служби, а коли набрало законної сили рішення суду, яким командування ВЧ НОМЕР_1 НГУ зобов`язано звільнити військовослужбовця з військової служби.

Тобто, у спірній ситуації саме командування військової частини має виступати ініціатором звільнення з військової служби, на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі №280/11490/24, яке набрало законної сили 03.07.2025, і подання рапорту військовослужбовцем не є необхідним.

У даному випадку, відповідач має застосовувати порядок звільнення зі служби, який застосовується саме при звільненні військовослужбовців за рішенням командування військової частини, зокрема у зв`язку із набранням відносно такого військовослужбовця законної сили рішення суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява ВЧ НОМЕР_1 НГУ про роз`яснення рішення суду підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 241, 248, 254, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про роз`яснення рішення задовольнити частково.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що звільнення ОСОБА_1 з військової служби на виконання рішення суду має здійснюватися за одностороннім рішенням командування Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, без урахування наявності згоди та рапорту військовослужбовця, шляхом видання відповідного наказу, в якому необхідно зазначати в якості правової підстави для його видання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі №280/11490/24, яке набрало законної сили 03.07.2025.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова