Справа № 127/21804/25
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/21804/25

Головуючий у 1-й інстанції: Волошин С.В.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

13 січня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Загоренко О.О.,

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №5047808 від 23.06.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТruСАМ», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12 є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/l-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року.

Також вказує, що у п.5 оскаржуваної постанови зазначено: «Швидкість руху вимірювалась приладом ТпіСАМ 008383 Відеофіксація проводилась на нагрудні бодікамери 475064, 47589, 475902», - тобто відео матеріали з цих бодікамер могли бути доказом для спростування чи підтвердження порушень законності заявлених у позові. Проте, факт ненадання цих матеріалів суду відповідачем свідчить про наявність у цих матеріалах численних порушень учинених відповідачем що викладені у позовній заяві. Оскаржувана постанова і матеріали справи не містить доказу, яким підтверджується факт розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Крім того, апелянт посилається на те, що відповідачем порушено процедуру розгляду справи, так як справа взагалі не розглядалась, відповідачем не було роз`яснено позивачу його права передбачені ст.268 КУпАП та було позбавлено можливості скористатись правовою допомогою.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повноважного представника в судове засідання не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, 23.06.2025 поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області рядовим поліції Атамановою Юлією Іванівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА №5047808, якою ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 23.06.2025 о 09 год. 41 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Multivan», державний номерний знак НОМЕР_1 , в межах населеного пункту селище Війтівці Ад-30 Стрий-Ізварине 215 км, рухався зі швидкістю 90 км/год., при дозволеній швидкості руху 50 км/год., чим перевищив швидкісне обмеження руху на 40 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam 008383. Відеофіксація проводилась на нагрудні бодікамери 475064, 475898, 475902, чим порушив п. 12.4 ПДР України Порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у спосіб, передбачений законами України та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач рухався зі швидкістю 90 км/год при дозволених 50 км/год, що становить на 40 км/год більше дозволеного.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач вказує про те, що фіксація поліцейським за допомогою спеціальних засобів фото-відео порушень ПДР відбувалось приладом, який не був стаціонарно закріпленим, а знаходився в руках інспектора поліції, що суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Стосовно таких доводів суд зазначає наступне.

Частиною 14 ст. 40 Закону України «про національну поліцію» встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Згідно копії свідоцтва про повірку засобу вимірювання від 14.04.2025, чинного до 14.04.2026 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam ІІ № ТС 008383, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 р. № 1314 VI (набрав чинності 01.01.2016), не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, такої процедури як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 № ТС 008383 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Правильність застосування алгоритму шифрування AES з метою забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних за допомогою TruCam (LTI, США) підтверджено результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Відповідно до експертного висновку, виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, від 15 грудня 2023 року №04/05/02-1179/ВС1 з терміном дії протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні та шести місяців після його припинення чи скасування, у лазерному вімірювачі LTI 20/20 TruCam ІІ № ТС 008383 та його програмному забезпеченні правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п.5.1 ДСТУ ISO/ІEC 18033-3:2015.

Крім того з листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 за №22-38/49 вбачається, що лазерний вимірювач «TruCAM» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань.

Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Відтак, фіксація поліцейським порушень ПДР приладом, який не був стаціонарно закріпленим, а знаходився в руках інспектора поліції не суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Стосовно доводів скаржника про те, що контроль швидкості мав відбуватись лише в місцях облаштованих відповідними знаками про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70 ПДР) суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5.70 ПДР дорожній знак «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Згідно пп.«ґ» п.8.4 ПДР інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Разом з тим, жодними положеннями КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», в тому числі, частиною 1 ст.40 вказаного Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Дорожній знак 5.70 ПДР України «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.

Водночас, в зазначеному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

При цьому, ч.2 ст.40 вказаного Закону щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки.

Крім того в судовому засіданні апелянт посилався на те, що матеріали справи не містять належних доказів розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивачу не оголошувалися його права передбачені ст. 268 КУпАП, останній був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою.

Стосовно таких тверджень позивача суд зазначає наступне.

Відповідачем надано суду першої інстанції відеозапис, яким зафіксовано перевищення встановлених обмежень швидкості автомобілем Volkswagen Multivan д.н.з. НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що вказаний компакт-диск містить відеозапис, здійснений приладом TruCAM, відеоролик щодо застосовування приладу TruCAM та фотофіксація адміністративного правопорушення.

Таким чином наданими відповідачем доказами підтверджується перевищення встановлених обмежень швидкості автомобілем Volkswagen Multivan д.н.з. НОМЕР_1 .

Щодо доводів апелянта про порушення його права на захист при розгляді справи інспектором патрульної служби, то зазначає, що відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови несуперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач може реалізувати право на скарження постанови про адміністративне правопорушення, а подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.

Проте в матеріалах справи відсутній відеозапис, яким зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, зокрема, роз`яснення прав водія.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026 зобов`язано Управління патрульної поліції у Хмельницькій області надати до суду матеріали відеофіксації, на підставі яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП відповідно до постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5047808 від 23.06.2025.

Станом на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не виконано вимог ухвали суду, відеозапису, яким зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутня фіксація розгляду справи про адміністративне правопорушення, якою б було підтверджено дотримання працівниками поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, роз`яснення прав водію транспортного засобу, про що вказано позивачем у позові та в апеляційній скарзі.

Отже викладені позивачем доводи щодо недотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не роз`яснення йому процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Наведене порушення відповідачем процедури притягнення позивача до відповідальності за вказане порушення, свідчить про протиправність та необхідність скасування постанови серії ЕНА №5047808 від 23.06.2025.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків в частині дотримання відповідачем порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане порушення, апеляційний суд вважає передчасним висновок суду першої інстанції про необхідність залишення позовних вимог без задоволення, в зв`язку з чим суд не надає оцінку іншим доводам апелянта.

При цьому, згідно вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього кодексу.

Згідно із ст.284 КУпАП справа підлягає закриттю за наявності обставин, передбачених ст.247 даного Кодексу.

Оскільки вказане порушення виявлено 23.06.2025, станом на час ухвалення даної постанови минув строк притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому провадження про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5047808 від 23.06.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 340 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.