Справа № 520/3377/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 р.Справа № 520/3377/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, по справі № 520/3377/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозовський елеватор"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозовський елеватор" (далі - позивач, ТОВ "Лозовський елеватор") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2 від 01.11.2024 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозовський елеватор" (вул. Юхима Березовського, буд. 91, м. Лозова, Лозівський р-н, Харківська обл., 64602, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2 від 01.11.2024.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозовський елеватор" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 30 280,00 (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) 00 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Лозовський елеватор" зареєстроване за законодавством України як юридична особа та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області.

Основним видом діяльності ТОВ "Лозовський елеватор" є складське господарство. Іншими видами діяльності є, зокрема, післяурожайна діяльність, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. Учасником Товариства з найбільшою часткою у розмірі 99,90% є Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОБІЛД-ІНВЕСТ".

Також судовим розглядом встановлено, що ТОВ "Лозовський елеватор" входить до складу транснаціональної інвестиційної групи NCH, яка включає, зокрема, компанію "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (компанія "ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED"), компанію "АМАРІСТА ЛІМІТЕД" (компанія "AMARISTA LIMITED") та компанію "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (компанія "AGROPROSPERIS 2 LIMITED").

6 вересня 2010 року позивач і компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" уклали кредитний договір №1-10/LZ на суму 5 000 000 доларів США для поповнення обігових коштів позивача.

Умови договору передбачають надання кредиту під 11% річних. У подальшому, після укладення договору про реструктуризацію в 2016 році, компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" була замінена на компанію "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" як кредитора за договором.

У 2018 році, після чергової реструктуризації, кредитором стала компанія "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД", а сума кредиту була збільшена до 5 500 000 доларів США, знижена процентна ставка до 9,8% річних.

У 2019 році позивач виплатив доходи на користь компанії "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД" у вигляді процентів за кредитом на загальну суму 13 457 125 грн, застосувавши зменшену ставку податку на доходи нерезидентів у розмірі 2% на підставі Конвенції між Україною та Республікою Кіпр. Податок на доходи нерезидента було нараховано в розмірі 269 143 грн. У підтвердження цього Позивач надав копії податкової декларації, квитанцій та інших документів.

20 серпня 2024 року Головне управління ДПС у Харківській області видало наказ №3795-п про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, яку було завершено 9 жовтня 2024 року та складено акт перевірки № 46857/20-40-23-02-07/37048708, який містить висновок, що компанія "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД" не є кінцевим отримувачем доходу і не має права на застосування зниженої ставки податку, оскільки проценти перераховуються на компанії групи NCH через транзитні платежі.

1 листопада 2024 року ГУ ДПС винесло податкове повідомлення-рішення № 2 від 01.11.2024 про збільшення податкового зобов`язання позивача на 2186782,50 грн. Оскаржуючи це рішення, позивач звернувся зі скаргою до ДПС України.

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДПС України від 08.01.2025 №478/6/99-00-06-01-01-06 скарга залишена без задоволення.

У зв`язку з цим позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів, що "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД" не має повноважень визначати подальшу економічну долю такого доходу у вигляді відсотків, тобто не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем доходу, а з наданих позивачем доказів, що наявні в матеріалах справи, не вбачається, що вказана компанія має будь-які зобов`язання щодо подальшого перерахування отриманого доходу (його більшої частини) іншому нерезиденту, як відсутні і будь-які обмеження щодо самостійного визначення подальшої економічної долі вказаного доходу, а тому доводів контролюючого органу, щодо необхідності оподаткування виплаченого вказаній компанії доходу у вигляді відсотків за загальним правилом в розмірі 15%.

Враховуючи вказане, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до статті 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з пунктами 103.1, 103.2, 103.3 статті 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Підпунктами 141.4.1, 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України передбачено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема, є проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр укладено Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків та доходів від 08 листопада 2012 року, яка ратифікована 04 липня 2013 року, дата набрання чинності для України 07 серпня 2013 року.

Статтею 11 Конвенції передбачено, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись в цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів.

Докладне визначення терміну «бенефіціарний власник» наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР.

Відповідно до пункту 9 Коментарів до статті 11, вимогу щодо бенефіціарного власника додано до пункту другого статті 11 для того, щоб роз`яснити значення слів «і сплачуються резиденту», які використовуються в пункті 1. Зрозумілим є той факт, що країна джерела не зобов`язана поступатись у праві оподатковувати проценти на тій лише підставі, що проценти були сплачені саме резиденту Держави, з якою укладено міжнародний договір. Термін «фактичний власник доходу» використовується не у вузькому технічному сенсі, а розуміється в контексті та світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування, попередження випадків ухилення від сплати податків та уникнення оподаткування.

Пільга або звільнення від оподаткування по будь-якому із видів доходу, що надається Державою, з якої походить дохід, резиденту іншої Договірної держави з метою уникнення повністю або частково подвійного оподаткування, яке може виникнути у зв`язку із повторним оподаткуванням такого доходу Державою резиденства. Коли цей вид доходу отримує резидент Договірної Держави, що діє як агент чи номінальний отримувач, надання Державою, з якої походить дохід, такої пільги або звільнення виключно на підставі статусу безпосереднього отримувача доходу як резидента іншої Договірної Держави буде суперечити цілям та завданням Конвенції. Безпосередній отримувач в цій ситуації кваліфікуватиметься як резидент, однак цей статус не призводить до потенційного подвійного оподаткування, оскільки отримувач не розглядається як власник доходу для цілей оподаткування в Державі резиденства. Надання державою, з якої походить дохід, пільги або звільнення від оподаткування також буде суперечити цілям та завданням Конвенції, якщо резидент Договірної Держави, не використовуючи такі інструменти, як агентування або номінальної власності, буде діяти як проміжна ланка для іншої особи, котра фактично отримує вигоду від відповідного доходу. Проміжна ланка не може розглядатися як фактичний власник, якщо навіть за свого формального статусу власника, на практиці вона має досить вузькі повноваження щодо такого доходу, що надає можливість її розглядати як просту довірену особу, або управляючу особу, що діє від імені зацікавлених осіб (пункт 10 Коментарів до статті 11).

Отже, Угоди про уникнення подвійного оподаткування не можуть застосовуватися до ситуацій, коли відповідні відносини між резидентом на нерезидентом не пов`язані з фактичним веденням господарської діяльності, а дії учасників цих відносин спрямовані лише на створення зручного (пільгового) податкового режиму. Пільги за міжнародними угодами щодо уникнення подвійного оподаткування повинні відноситися лише до податкового резидента, який є дійсним одержувачем доходу.

Застосування податкових преференцій визнається неправомірним, коли сукупність угод (операцій) дозволяє зробити висновок про те, що основною їхньою метою були виведення доходу з-під оподаткування і формальне здійснення операцій з метою використання переваг за міжнародною угодою.

Результатом такої оцінки може стати перекваліфікація виплати з відповідною зміною режиму оподаткування, а також кваліфікація сукупності угод із застосуванням норм національного законодавства по виведеному з-під оподаткування доходу.

У випадках, які наводяться в Коментарях (агент, номінал, посередник тощо), безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі. Такий обов`язок зазвичай випливає з юридичних документів, однак також може з`ясовуватись на підставі фактів та обставин, які вказують, що по суті отримувач процентів не має право вільно розпоряджатись такими процентами.

За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема:

1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території;

2) характер грошових потоків свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особою-нерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо долі отримуваного доходу та контролю щодо отримуваного доходу;

3) мінімальний часовий інтервал між: укладенням договору (видачею позики) між резидентом та особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, а також договору (видачею позики) між останнім та третьою особою; отриманням доходу особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі;

4) відсутність диференційованих, що розрізняються умов договорів, правових документів, на підставі яких особа-нерезидент отримує дохід і в подальшому перераховує кошти;

5) вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою;

6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.

Отже, враховуючи зазначене правове регулювання, колегія суддів висновує, що право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог:

- нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;

- нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;

- нерезидент є бенефіціарним власником доходу.

Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.

Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.

Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.

В момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.07.2025 р. у справі № 120/14477/24, від 12.08.2025 року у справі № 560/12637/24.

Спірним у правовідносинах між позивачем і відповідачем у цій справі є вирішення питання чи є "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) (фактичним) отримувачем (власником) доходів отриманих від позивача.

З матеріалів справи встановлено, що 06.09.2010 року ТОВ "Лозовський елеватор" і компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" уклали кредитний договір №1-10/LZ.

Відповідно до пп. 1.1-1.3 кредитного договору №1-10/LZ від 06.09.2010 року кредитор (компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД") передає Позичальнику (ТОВ "Лозовський елеватор") у тимчасове користування грошові кошти для поповнення обігових коштів Позичальника, а також для налагодження фінансово-господарської діяльності, а Позичальник зобов`язується використовувати кредит для поповнення своїх обігових коштів та налагодження своєї фінансово-господарської діяльності, повернути Кредитору на умовах цього Договору таку ж суму кредиту і сплачувати Кредитору проценти за користування Кредитом.

Загальна сума кредиту складає 5 000 000 доларів США.

Розмір ставки процентів за користування кредитом складає 11% річних, виходячи з 365 календарних днів у році.

01.12.2016 року укладено Договір про реструктуризацію згідно до якого кредитора - компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (компанія "ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED") було замінено на нового кредитора- компанія "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (компанія "AGROPROSPERIS 2 LIMITED").

27.11.2018 року укладено Договір про реструктуризацію між компаніями "АГРО ДЕВЕЛОПМЕНТ (ЮКРЕЙН) ЛІМІТЕД" (компанія "AGRO DEVELOPMENT (UKRAINE) LIMITED"), "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (компанія "AGROPROSPERIS 2 LIMITED") та "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED), відповідно до якого компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED була замінена на нового кредитора компанію "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED), зареєстровану у Республіці Кіпр, а сума кредиту була збільшена до 5 500 000 доларів США, знижена процентна ставка до 9,8% річних.

У 2019 році позивач виплатив доходи на користь компанії "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) у вигляді процентів за кредитом на загальну суму 13 457 125 грн, застосувавши зменшену ставку податку на доходи нерезидентів у розмірі 2% на підставі Конвенції між Україною та Республікою Кіпр.

Податок на доходи нерезидента було нараховано в розмірі 269 143 грн.

Так, позивачем на підтвердження того факту, що нерезидент є резидентом Республіки Кіпр було надано податкове свідоцтво резидента, видане 21.02.2019 окружним відділом прибуткових податків Нікосії податкового управління Міністерства фінансів Республіки Кіпр, яким засвідчено, що «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗЕС ЛІМІТЕД» зареєстровано у республіці Кіпр з 16.05.2008. Апостиль, виданий «ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗЕС ЛІМІТЕД» податковим комісаром Єлена Хараламбус, засвідчений постійним секретарем Міністерства юстиції та з питань громадського порядку Кіпру у м. Нікосії Х Блітса 01.03.20219. № 41064/19.

Також, позивачем було надано, зокрема, свідоцтво про бенефіціарного власника процентного доходу від 02.09.2019 року (а.с.153-155 т.2); свідоцтво про бенефіціарного власника процентного доходу від 16.03.2021 року (а.с.160-162 т.2).

У наданих свідоцтвах зазначено, що "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗЕС ЛІМІТЕД" є компанією, яка зареєстрована в Республіці Кіпр. Компанія є податковим резидентом Кіпру у розумінні Конвенції між Республікою Кіпр та Україною про уникнення подвійного оподаткування, з моменту її реєстрації 16 травня 2008 року. Компанія цим підтверджує, що є бенефіціарним власником відсоткового доходу, отриманого в Україні.

Відсотковий дохід Компанії не передається іншій особі. Компанія є прямим одержувачем відсотків і має повне право використовувати відсотки та отримувати вигоду від них. Рада Директорів має повне право приймати рішення щодо способу використання отриманих відсотків. Компанія не передає отримані відсотки іншій стороні, а інвестує їх в інвестиції Компанії. Компанія не є агентом, номінальною або підставною компанією, яка діє як довірчий керуючий чи адміністратор по відношенню до такого доходу.

Компанія є прямим одержувачем відсотків і має повне право використовувати відсотки та отримувати вигоду від них. Не існує договірних чи юридичних зобов?язань щодо передачі отриманих відсотків іншій особі. Відповідно, Компанія є бенефіціарним власником відсоткового доходу, отриманого в Україні.

Відповідно до управлінських звітів компанії ALLIS ENTERPRISES LIMITED основними видами діяльності компанії є здійснення капіталовкладень та фінансування пов`язаних компаній.

Так, листом Міністерства економіки і фінансів Республіки Кіпр від 22.02.2021 року № 3.10.43.2/АV.225 P.848, підтверджено, що ALLIS ENTERPRISES LIMITED надає позики пов`язаним компаніям, таким чином, Компанія виконує функцій, пов`язані з такою діяльністю (зокрема, фінансування, нагляд і бухгалтерський облік). Ця роль належить Директорам Компанії (п. 19). (т.5 а.с.64-68)

Також, пунктом 32 листа від 22.02.2021 року № 3.10.43.2/АV.225 P.848 зазначено, що отримані проценти не були передані далі, оскільки відсутні договірні або законні зобов`язання передавати отримані проценти іншій стороні. Компанія має повне право використовувати та користуватися отриманими проценти. Директори Компанії уповноважені здійснювати операції по рахунку, з контролем функції в офісі у Нью-Йорку.

Також, статус компанії "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) як бенефіціарного власника процентного доходу, отриманого від позивача, підтверджується меморандумами аудиторської компанії "Делойт", складеним на підставі фінансової звітності.

Вирішуючи питання чи компанія нерезидент самостійно несе ризики у зв`язку із проваджуваною нею діяльністю, слід зважувати на те, що цей критерій дотримано, якщо особа нерезидент самостійно несе ризики пов`язані із її господарською діяльністю. Підтвердженням самостійності несення ризиків можуть виступати: (а) окремі положення договорів, що стосуються відповідальності особи та передбачають можливість застосування до неї штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань; (б) дійсна реалізація по відношенню до нерезидента заходів із притягнення його до юридичної відповідальності (пред`явлення кредиторами вимог про сплату штрафних санкцій; ініціювання судових проваджень тощо); (в) наявність сумнівної заборгованості (bad debt) тощо.

За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема: фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.04.2024 року у справі № 826/6241/17.

При цьому, пунктом 20 листа від 22.02.2021 року № 3.10.43.2/АV.225 P.848 встановлено, що Компанія "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) бере на себе всі ризики, пов?язані з фінансовою діяльністю, а саме кредитний ризик, ризик стягнення заборгованості та валютний ризик. Компанія сплачує страхові внески, пов?язані з кредитним портфелем. (т.5 а.с.64-68)

Враховуючи вказане, посилання податкового органу, що всі ризики щодо переданого кредитного портфеля українських підприємств несе компанія NAP (Кайманові Острови) є безпідставними.

Доводи податкового органу, що компанія "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) немає власного капіталу, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки згідно до фінансової звітності компанії "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) в грудні 2018 року Компанія випустила 2 500 привілейованих акцій, що підлягають погашенню, вартістю 1,13 дол. США кожна (1,00 євро) з премією в розмірі 61 544 58 дол. США (54 464 2372 євро) за акцію на загальну суму 153 864 294 дол. США (136 163 093 євро). (а.с. 31 т.2)

29 грудня 2018 року Компанія прийняла рішення викупити 157 своїх привілейованих акцій номінальною вартістю 1,13 дол. США кожна (1,00 евро), випущених з премією в розмірі 61 544,58 доларів США (54 464 2372 евро) кожна на загальну вартість 9 662 677 дол. США (8 550 885 євро).

30 рудня 2019 року Компанія прийняла рішення викупити 241 зі своїх привілейованих акцій номінальною вартістю 1,13 дол. США кожна (1,00 євро), випущених із премією в розмірі 61 544,58 дол. США (54 464 2372 євро) кожна на загальну вартість 14 832 518 дол. США (13 126 122 євро).

Посилання податкового органу, що всі Кіпрські компанії, які належать фонду NAP (Кайманові Острови), мають спільних директорів, а контроль за фінансовими операціями, транзакціями по банківських рахунках "АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД" (компанія "AGROPROSPERIS 2 LIMITED") та "АМАРІСТА ЛІМІТЕД" (компанія "AMARISTA LIMITED") здійснюється Нью-Йорським офісом компанії NCH, дочірньою компанією якої є NAP (Кайманові Острови), колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки директори здійснювали управління компанією на підставі Генерального договору про надання послуг від 02 січня 2020 року, укладеного між компанією ALLIS ENTERPRISES LIMITED та компанією ATS Agribusiness Investments Limited. (т.2. а.с.136)

Такі особи дійсно виконували функції директорів в інших компаніях, але лише в компаніях групи, що жодним чином не може підтверджувати або спростовувати статус компанії ALLIS ENTERPRISES LIMITED як бенефіціарного власника процентного доходу, отриманого від позивача.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.07.2025 р. у справі № 120/14477/24.

Колегія суддів зазначає, що на відміну від транзиту коштів, наявність чи відсутність економічної присутності не є достатньою (ключовою) підставою, у відриві від всіх інших критеріїв/обставин, для висновку, що нерезидент не є бенефіціарним власником доходу.

Колегія суддів завертає увагу, на висновки Верховного Суду від 02.07.2025 р. у справі № 120/14477/24 в яких Верховний Суд аналізуючи подібні правовідносини, зазначив, що, що наявність вітки корпоративної мережі жодним чином не свідчить про те, що створені компанії, зокрема й ALLIS ENTERPRISES LIMITED, - не є самостійними учасниками відповідного ринку послуг. Структурування бізнес моделі груп компаній є виключною компетенцією акціонерів (бенефіціарів) такої групи.

Податковий кодекс України не містить такої підстави для спростування статусу бенефіціарного власника доходу як наявність зв`язку між компаніями, наявність спільних бенефіціарів, пов`язаності компаній, структурування активів між компаніями тощо. Для встановлення наявності чи відсутності статусу бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу пов`язаність осіб та корпоративна структура правового значення не має.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 24.06.2025 р. у справі № 120/10439/24.

Таким чином, податковий орган не надав жодних належних доказів того, що нерезидент не є бенефіціарним власником доходу. Саме лише посилання контролюючого органу на припущення щодо подальшого направлення коштів від компанії "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) до NAP (Кайманові Острови) без надання належного аналізу фінансової діяльності компанії "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) та без надання відповідних доказів , не може вважатися підтвердженням того, що компанія не є бенефіціарним власником доходу.

При цьому, у постанові від 21.03.2018 у справі №803/1005/17 Верховний Суд відзначив, що чинним законодавством не передбачено ні уповноваженого органу, ні форми звітності, на підставі яких резидент міг би документально підтвердити фактичне право на одержання доходу (статус бенефіціарного власника). Водночас у разі заперечення обставин щодо бенефіціарного власника, обов`язок доказування зворотного в силу положень Кодексу адміністративного судочинства України покладається на контролюючий орган як на суб`єкта владних повноважень.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі №560/8133/24.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що платник податків сформував дані податкового обліку необґрунтовано та з порушенням вимог податкового законодавства, або на підставі документів, які містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не довів, що компанія нерезидент зобов`язана передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи, обставини справи підтверджують відсутність транзиту грошових коштів від компанії "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED), відповідно, підстави вважати, що компанія "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу від ТОВ "Лозовський елеватор", відсутні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів контролюючого органу, що нерезидент "ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАИЗИС ЛІМІТЕД" (ALLIS ENTERPRISES LIMITED) не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, а відтак і безпідставність доводів контролюючого органу, щодо необхідності оподаткування виплаченого вказаній компанії доходу у вигляді відсотків за загальним правилом в розмірі 15% та, як наслідок, протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 2 від 01.11.2024 року.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 по справі № 520/3377/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 14.01.2026 року