Справа № 272/1393/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 січня 2026 року № 272/1393/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, яка полягає у невжитті заходів щодо створення механізму добровільного залучення засуджених до оборонних, інженерних, логіснтичнх та інших робіт, необхідних державі під час воєнного стану;

- зобовязати Міністерство юстиції України розробти та затвердити нормативно-правовоий механізм, який забезпечить можливість добровільного залучення засуджеих до зазначених робіт та оборони держави;

- зобовязати Міністерство юстиції України надати ОСОБА_1 . Офіційну відповідь по суті його звернення, в якій буде вирішено питання щодо можливості його особистого залучення до заисту державного суверенітету та життя людей.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Вісьтак М. Я.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що така не відповідає вимогам ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

Щодо недоліків заяви.

Суд звертає увагу, що позивач у позовній заяви просить зобов`язати Міністерство юстиції України розробти та затвердити нормативно-правовоий механізм, який забезпечить можливість добровільного залучення засуджених до робіт, необхідних державі під час воєнного стану та її оборони.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України (далі Положення) Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику, зокрема, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

У підпунктах 2-3, 2-5, 2-6, 2-7 пункту 3 Положення визначено, що основними завданнями Мін`юсту, у тому числі, є:

- забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації;

- забезпечення формування системи наглядових, соціальних, виховних та профілактичних заходів, які застосовуються до засуджених та осіб, узятих під варту;

- контроль за дотриманням прав людини і громадянина, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізацією законних прав та інтересів засуджених та осіб, узятих під варту.

Згідно з пунктом 4 Положення Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань: розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів; розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавства та подає їх в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України; узагальнює практику застосування законодавства та надає методичні рекомендації з питань, що належать до його компетенції.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень ( ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, підставою звернення до адміністративного суду є захист порушеного права, свободи або законних інтернів особи, внаслідок неправомірного рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта власних повноважень.

Зобов`язати суб`єкта владних повноважень розробити та затвердити нормативно-правовий механізм до повноважень адміністративного суду не відноситься.

Крім того, судом встановлено, що зміст позовних вимог, викладений у позовній заяві, є недостатньо конкретизованим.

Так, у поданій позовній заяві відсутнє чітке визначення, які саме дії (бездіяльність) чи рішення Міністерства юстиції України позивач вважає протиправними, у чому полягає порушення саме прав позивача цим суб`єктом владних повноважень та які саме вимоги до нього заявляються.

За змістом ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Разом з тим, виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

У розумінні наведеного, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач їх обґрунтовує.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що заявляючи вимогу про визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, позивач не визначив, яке саме рішення, дія або бездіяльність відповідача оскаржується та який спосіб судового захисту серед наведених у ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України він обирає.

За таких обставин, у суду відсутні достатні правові підстави для відкриття провадження в заявленій редакції, оскільки вона не містить ознак адміністративного способу захисту та не дає можливості суду надати їй належну юридичну оцінку.

Таким чином, позовна заява не відповідає вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не містить конкретизованих позовних вимог, що унеможливлює належне визначення предмета спору та перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Також, суд звертає увагу, що позивач просить зобов`язати Міністерство юстиції України надати офіційну відповідь на його звернення.

Відповідно до пункту п`ятого, восьмого частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з частиною четвертою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач звертався до Міністерства юстиції України зі зверненнями щодо розгляду його питання, проте відповідь на свої звернення не отримував.

Однак, до позовної заяви не додані копії зазначених звернень та підтвердження про їх направлення до відповідача, що є порушенням вимог частиною четвертою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо звільнення від сплати судового збору

Згідно з ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до підпункту першого пункту третього частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, фізичною особо, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1211, 20 грн (3028, 00 грн х 0,4).

Суд приймає до уваги, що відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає сплаті окремо за кожну з позовних вимог, залежно від її характеру.

Позивач подав позовну заяву в електронній формі шляхом надсилання через підсистему «Електронний суд».

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено 3 позовні вимоги немайнового характеру, за які повинен бути сплачений збір у розмірі 2 906, 88 грн. ((1211, 20 грн. х 0,8) х 3).

Пільги щодо сплати судового збору визначені у статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до пункту 17 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

Отже, зазначена пільга застосовується при зверненні засудженого до місцевого суду, який розглядає його клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, у порядку визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Суд зауважує, що позовна заява ОСОБА_1 подана до адміністративного суду з підстав визнання бездіяльність Міністерства юстиції України протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, яка розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, позивач не має підстав для звільнення від сплати судового збору за подання даного позову до адміністративного суду відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Також, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що у нього відсутній будь який дохід та він не спроможний сплатити судовий збір у розмірі визначеному законом.

У свою чергу суд, зауважує, що відповідно до положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

На підставі викладено, суд зазначає, що позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2 906, 88 грн. та надати відповідний документ про його сплату, або надати відповідні докази щодо свого майнового стану.

Підсумки суду.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Голдер проти Великої Британії» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, від 21.02.1975 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Судом враховано вимоги ч. 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України , то таку слід залишити без руху та запропонувати позивачу усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду протягом п`яти днів з дня отримання ухвали, шляхом подання уточненої позовної заяви, з визначенням вимог до відповідача із конкретизацією дій, рішень та/або бездіяльності, які оскаржує позивач та визначення способу захисту відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, а також поданням всіх наявних в нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (копію звернення до відповідача та докази його надсилання до нього), а також подання до суду платіжних документів про сплату судового збору у розмірі, визначеному підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», або подання документів, що підтверджують підстави звільнення, відстрочення, розстрочення чи зменшення розміру судового збору.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 171 цього Кодексу.

За змістом до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів адміністративного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 123, 160, 161, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачу надається п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення зазначених вище недоліків.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - вважати неподаною та повернути з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Вісьтак М.Я.