Справа № 380/18173/25
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/18173/25 пров. № А/857/39415/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівської міської ради на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року з питань вжиття заходів забезпечення позову (головуюча суддя: Грень Н.М., місце ухвалення м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, фізична особа підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 , 05.09.2025 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Львівської міської ради №836 від 19.08.2025 «Про впорядкування території біля комунального ринку».

Позивач, 05.09.2025 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив зупинити дію рішення Львівської міської ради № 836 від 19.08.2025 «Про впорядкування території біля комунального ринку» до набрання законної сили рішенням у цій справі у частині:

заборони Львівській міській раді, Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно технічне управління» та будь яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж приміщенням магазину загальною площею 67,9 кв. м., який розташований в проміжку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, р.955від 30.11.2012, посвідчений Візняк О.О., приватним нотаріусом ЛНО, реєстраційний номер майна 38029694.

Заява обґрунтована тим, що рішення Львівської міської ради Львівської міської ради № 836 від 19.08.2025 «Про впорядкування території біля комунального ринку» є протиправним у зв`язку із тим, що воно прийняте з метою знесення об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 , яке належить позивачу на праві власності. Вказує, на те, що чинний закон України не наділяє відповідача компетенцією щодо примусового демонтажу об`єктів нерухомого майна. Також вказує, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливлять ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, оскільки демонтаж споруд зумовить їх фактичне знищення та відключення від електромережі, а відновлення приміщення у випадку задоволення позову займе тривалий час та значні фінансові витрати, з огляду на те, що потрібно буде будувати нові споруди та заново підключати їх до електромережі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року заяву про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання бездіяльності та дій протиправним та скасування рішення задоволено.

Зупинено дію рішення Львівської міської ради № 836 від 19.08.2025 «Про впорядкування території біля комунального ринку» до набрання законної сили рішенням у цій справі у частині: заборонити Львівській міській раді, Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно технічне управління» та будь яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж приміщення магазину загальною площею 67,9 кв. м., який розташований в проміжку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі- продажу, р.955від 30.11.2012, посвідчений Візняк О.О., приватним нотаріусом ЛНО, реєстраційний номер майна 38029694.

З цією ухвалою суду першої інстанції не погодилася Львівська міська рада, та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати, а у задоволенні заяви відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що зупинення дії оскаржуваного рішення унеможливлює здійснення господарсько-організаційних функцій громади, що виходить за межі цілей інституту забезпечення позову, який не може підміняти вирішення справи по суті.

У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом якого він звернувся до суду, оскільки демонтаж споруд зумовить їх фактичне знищення та відключення від електромережі, а відновлення приміщення у випадку задоволення позову займе тривалий час та значні фінансові витрати позивачів, з огляду на те, що потрібно буде будувати нові споруди та наново їх підключати до електромережі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями ч. 1 ст. 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин:

очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат;

очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Також, при розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень під час виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 28 січня 2021 у справі № ЗД/460/11/20.

Аналізуючи наведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень.

На переконання суду апеляційної інстанції, доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів шляхом забезпечення позову, судом апеляційної інстанції не здобуто та не подано позивачем.

Натомість, сам факт оскарження рішень чи дій відповідача не може автоматично свідчити про те, що такі є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що у заяві про забезпечення позову позивач покликається на те, що демонтаж споруди зумовить збитки для нього, а відновлення приміщення у випадку задоволення позову займе тривалий час та на значні фінансові витрати позивача, з огляду на те, що потрібно буде будувати нові споруди та заново підключати комунікації.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не бере такі покликання до уваги, оскільки можливе настання негативних наслідків не може бути беззаперечною умовою для вжиття заходів забезпечення позову у спірних правовідносинах.

Крім цього, чинним законодавством передбачено захист порушеного права, в тому числі шляхом відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними діями суб`єкта владних повноважень. Тобто, наявні правові механізми для відновлення порушених прав позивача, якщо такі будуть встановлені з боку відповідача, при вирішенні спору по суті.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції здійснивши оцінку доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, дійшов висновку про їх необґрунтованість та відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборонити Львівській міській раді, Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, Комунальному підприємству «Адміністративно технічне управління» та будь яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж приміщенням магазину загальною площею 67,9 кв. м., який розташований в проміжку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, р.955від 30.11.2012, посвідчений Візняк О.О., приватним нотаріусом ЛНО, реєстраційний номер майна 38029694.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи заяву, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року з питань вжиття заходів забезпечення позову у справі № 380/18173/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін