Справа № 160/1037/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 січня 2026 рокуСправа №160/1037/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі заяву представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Алєксєєва Дениса Едуардовича про заміну боржника у виконавчому провадженні (заінтересована особа - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області СМУМЮ) по справі №160/1037/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Алєксєєва Дениса Едуардовича, в якій заявник просить суд замінити сторону у виконавчому провадженні № 79077424 з примусового виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року по справі 160/1037/25 з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду та з 26.11.2024 року призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року). В той же час зауважує, що абзацом першим пункту 1 статті 47 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, зокрема, що пенсія виплачується за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера. Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. За відомостями Реєстру Криворізької міської громади з 22.09.2022 року має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, виконати рішення суду в частині виплати пенсійних коштів безпосередньо Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не має можливості оскільки це є порушенням бюджетного законодавства. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 року заява призначена до розгляду у судовому засіданні на 14.01.2026 року о 13:15 год.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 2 ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

За приписами ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на викладене та відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи описану вище явку сторін у судове засідання, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.

Враховуючи наведене, належне повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи, строки розгляду заяви встановлені статтею 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану заяву без участі представників сторін у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року позовні вимоги було задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №75 від 03.01.2025 року, яким відмовлено в призначенні пільгової пенсії за Списком №2 ОСОБА_1 з 26 листопада 2024 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року), з 26.11.2024 року;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду Головне управління ДПС в Донецькій області звернулось до суду із апеляційною скаргою.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року по справі №160/1037/25 без змін.

Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року по справі №160/1037/25 набрало законної сили 30.07.2025 року.

На виконання вказаного рішення суду Дніпропетровським окружним адміністративним судом позивачу було направлено виконавчі листи по даній справі, які позивачем отримано особисто 07.09.2025 року.

Розглядаючи заяву про заміну боржника у даній справі, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

У статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами першою та другою статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З наведеного нормативного визначення слідує, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони виконавчого провадження.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа № 524/4478/17), від 20 лютого 2019 року (справа № 826/16659/15).

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

У межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта Головного управління ПФУ в Донецькій області, або перехід повністю чи частково його функцій (адміністративної компетенції) до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області. Інакше відсутність підстав публічного правонаступництва доводить неможливість його здійснення.

Судом встановлено, що Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області () не перебуває в процесі припинення або ліквідації, відповідно підстав правонаступництва в розумінні частини другої статті 104 Цивільного кодексу України немає.

Фактичного (компетенційного) адміністративного правонаступництва також не відбулося, оскільки відсутні врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від Головного управління ПФУ в Донецькій області до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області.

Як на підставу для здійснення публічного правонаступництва, заявник, посилався на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Отже, заявник в основу обгрунтування поданої заяви поклав події, які відбулися з позивачем (стягувачем у виконавчому провадженні), а не із суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням ПФУ в Донецькій області (боржником у виконавчому провадженні), діяльність і адміністративна компетенція якого не припинена, а відтак і зобов`язання якого не припинялися та до інших органів державної влади не переходили.

Аналогічного правового висновку дійшла судова палата Верховного Суду у постанові від 11.10.2019 року по справі №812/1408/16.

За таких підстав, у зв`язку із тим, що в даному випадку не відбулося фактичного (компетенційного) або процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва Головного управління ПФУ в Донецькій області () підстави визначені ст. 379 КАС України для заміни боржника у виконавчому провадженні у зв`язку з правонаступництвом відсутні, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Алєксєєва Дениса Едуардовича про заміну боржника у виконавчому провадженні.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 256, 295, 297, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - Алєксєєва Дениса Едуардовича про заміну боржника у виконавчому провадженні (заінтересована особа - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області СМУМЮ) по справі №160/1037/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна