Справа № 320/55960/24
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року м. Київ справа №320/55960/24

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Полтавській області, в якому просить суд:

- ???визнати протиправним та скасувати рішення №77 від 01 травня 2024 року ГУ ПФУ в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію із зменшенням пенсійного віку починаючи із 13 березня 2024 року відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 13.03.2024 має право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області, за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача, та безпідставно відмовлено в реалізації вказаного права.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив, в якому стверджував про відсутність правових підстав для призначення пенсії.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , 24 квітня 2024 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області № 77 від 01 травня 2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.

Підставою для відмови у призначенні пенсії стало те, що до періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період навчання з 01.09.1986 року по 27.02.1989 року згідно довідки № 61 від 07.03.2024 року, оскільки навчання проходило в населеному пункті, яке не належить до зони посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, на 01.01.1993 рік період роботи в зоні посиленого радіологічного контролю становить лише 2 роки 5 місяців 00 днів, при необхідних 4 роки.

Згідно архівної довідки КЗ КОР «БЦ МЕДИЧНИЙ ФАХОВИЙ КОЛЕДЖ» №61 від 07.03.2023 році ОСОБА_1 навчалася з 01.09.1986 року по 27.02.1989 рік навчалася у Білоцерківському медичному училищі за спеціальністю «Фельдшерська справа» на денній (очній) формі навчання.

Страховий стаж особи становить 37 років 2 місяці 04 дні.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до частини першої статті 55 цього Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - із зменшення віку на 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини другої статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Відтак, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії від 24.04.2024 позивачем було додано наступні документи: трудову книжку, диплом про навчання, довідки про стаж, посвідчення постраждалого ЧАЕС, паспорт, код.

Згідно наданих довідок, періоди проживання на території радіоактивного забруднення зараховано з 01.08.1990 по 31.12.1992 за адресою: Київська область, Богуславський район, с. Карандиці, з 01.01.1993 по 31.12.2014 за адресою: Київська область, Миронівський район, с. Миронівка, що належить до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до копії диплому серії НОМЕР_1 , виданого 02.03.1989 Білоцерківським медичним училищем позивач в 1986 році вступила до вказаного учбового закладу і в 1989 році його закінчила.

Архівною довідкою №61 від 07.03.2024 виданою Позивачу КЗ КОР «БЦ МЕДИЧНИЙ ФАХОВИЙ КОЛЕДЖ» підтверджено факт того, що ОСОБА_1 навчалася з 01.09.1986 року по 27.02.1989 рік навчалася на денній формі навчання у Білоцерківському медичному училищі за спеціальністю «Фельдшерська справа» на денній (очній) формі навчання.

Позивач вважає, що період навчання з 01.09.1986 по 27.02.1989 на території, що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю (Біла Церква) не підтверджує факту проживання там.

З приводу цього, суд вважає за необхідне вказати на те, що у постанові від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

Також, в ухвалі Верховного Суду від 14.11.2023 у справі №500/8557/21 зазначено: "позивач у період з вересня 1987 по серпень 1992 року була студенткою на денній формі навчання музично-педагогічного університету (м. Івано-Франківськ), що виключає її можливість постійного проживання у м.Чортків Тернопільської області.".

При цьому, видане позивачці посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії серії НОМЕР_2 , видане Київською обласною державною адміністрацією 14.02.2003, підтверджує права на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років виникає за умови, що вона станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років.

Верховний Суд в ухвалі від 14.11.2023 у справі №500/8557/21 зазначив, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи дає їй право на пільги, передбачені Законом, однак не може бути безумовною підставою для призначення пенсії із зниженням віку, якщо доведено, що вона у зоні посиленого радіоекологічного контролю фактично не проживала, а отже й не перебувала під впливом негативних для здоров`я факторів радіоактивного забруднення території.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту постійного проживання та (або) роботи позивачки в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 протягом 4 років.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 не набула права на отримання пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, що свідчить про правомірність відмови відповідача в призначенні такої пенсії та відсутність підстав для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2024 у справі №320/48533/23.

Суд зазначає, що доводи позивача не дають підстав для висновку про порушення відповідачем норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, суд також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.