Справа № 380/23607/25
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

14 січня 2026 рокусправа № 380/23607/25

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кравців О.Р. одержав позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НАВІГАТОР ГРЕЙН ЕКСПО» до Головного управління ДПС у Волинській області, про визнання протиправними та скасування рішень,-

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «НАВІГАТОР ГРЕЙН ЕКСПО» (далі позивач) з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач), в якому, з урахування заяви про зміну позовних вимог від 17.12.2025, просить:

«- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області: від 11 січня 2023 року № за формою «В1», яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за лютий 2022 на суму 14 672963 грн та нараховано штрафні санкції 7336481,5 грн; від 11 січня 2023 року № за формою «В3», яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за лютий 2022 року, у розмірі 518652,00 грн; від 11 січня 2023 року № за формою «В1», яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за лютий 2022 року, у розмірі 84479,00 грн».

Ухвалою суду від 05.12.2025 позовну заяву залишено без руху. Суддя вказав про необхідність виконання вимог частини 5 статті 160 КАС України (пункти 2, 7, 8); надання доказів сплати судового збору за подання цього позову, а також, документи, що підтверджують право Ківачук Т.С. діяти від імені ТОВ «НАВІГАТОР ГРЕЙН ЕКСПО».

Ухвалою суду від 22.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відмову у відкритті провадження у справі. Продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «НАВІГАТОР ГРЕЙН ЕКСПО» процесуальний строк, встановлений ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви. Суддя вказав, що позивач із позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень звернувся до суду 02.12.2025 із суттєвим пропуском шестимісячного строку звернення до суду та не долучив клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На виконання вимог ухвали суду від 22.12.2025 представник позивача подав заяву про поновлення процесуального строку, в якій вказав, що постановою Верховного Суду від 09.09.2025 у справі №380/10373/24 встановлено юридичний факт, що оскаржені податкові повідомлення-рішення (ППР) вважаються врученими позивачу 20.02.2023. Ця дата ґрунтується на поверненні поштового відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Позивач, поважаючи обов`язковість судових рішень, не оскаржує цю дату як точку відліку, визначену законом. Однак вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку (частина 1 статті 121 КАС України), суд має оцінювати не «юридичну фікцію» вручення, а реальну можливість особи реалізувати своє право на захист у конкретний момент. Представник позивача просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду починаючи з лютого 2023 року з огляду на те, що на території України введено воєнний стан. Юридично оскаржені податкові повідомлення-рішення вважаються врученими 20.02.2023, однак фактично позивач не бачив тексту оскаржених рішень, не знав мотивів їх прийняття. Зазначив, що «Держава (в особі Уряду) не змогла гарантувати безпеку та стабільне функціонування інфраструктури взимку 2023 року. Тепер інший орган держави (ДПС) намагається використати цей факт проти платника податків, стверджуючи: «Ви не забрали листа під час блекауту, тому ви втратили право на захист і винні нам кошти». Така позиція є несправедливою та аморальною. Держава не може отримувати вигоду (у вигляді безспірного стягнення коштів) від обставин, які вона сама визнала форс-мажорними (воєнний стан)». Позивач вказує, що коли отримав реальний доступ до тексту рішень (у 2024 році), він діяв миттєво та активно. Період з 20.02.2023 до моменту фактичного ознайомлення з ППР є періодом, коли звернення до суду було об`єктивно неможливим через відсутність предмета оскарження (тексту рішення) у розпорядженні позивача.

Також, представник позивача вказав, що після укладення договору із адвокатом та отримання відповіді на адвокатський запит подано позов щодо оскарження спірних рішень відповідача. Зауважує, що до лютого 2022 року позивач перебував на обліку в ГУ ДПС в Миколаївській області, а у зв`язку із воєнними діями в Миколаївській області 17.08.2022 позивач змінив адресу на м. Львів та відповідно перебував на обліку в ГУ ДПС у Львівській області. Під час розгляду справи №380/10373/24 суддею першої інстанції винесено рішення від 30.01.2025, яким позов задоволено повністю. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 рішення суду залишено без змін.

Після прийняття постанови Верховного Суду від 09.09.2025 позивач невідкладно звернувся до суду 23.09.2025. Однак позовну заяву ухвалою суду від 21.11.2025 повернуто позивачу. Представник позивача вказав, що наполегливо просить суд не розцінювати проміжок часу між першим звернення до суду у 2024 році і до моменту повернення позовної заяви у листопаді 2025 року як період пропуску строку звернення у класичному розумінні (тобто, як прояв пасивності, недбалості чи байдужості до своїх прав).

Представник позивача вказує, що позивач діяв добросовісно та вжив всіх можливих заходів для з`ясування змісту рішень контролюючого органу, оскільки дізнавшись про можливе існування податкових повідомлень-рішень, а саме через наявність податкового боргу, негайно звернувся з адвокатським запитом 24.04.2024. Таким чином, фактичним моментом, коли позивач дізнався про порушення свого права та отримав можливість ознайомитися з оскарженими рішеннями, є 30.04.2024 дата отримання відповіді на адвокатський запит разом з копіями Акту перевірки та ППР. Позовну заяву було подано без зволікань.

Розглядаючи заяву суддя керується таким.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи вказаним Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина 4 статті 122 КАС України).

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку, є Податковий кодекс України (далі ПК України).

Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Згідно з пунктом 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 уже сформував правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини 4 статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Отже, в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень/дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень:

1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина 2 статті 122 КАС України);

2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина 4 статті 122 КАС України);

3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 у справі №500/2276/24.

Отже, з огляду на викладені норми та практику Верховного Суду, а також враховуючи той факт, що позивач не використовував процедуру досудового вирішення спору, у цій справі застосуванню підлягають саме приписи частини 2 статті 122 КАС України, відповідно до яких строк звернення до суду становить шість місяців та який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із змісту заяви про зміну позовних вимог суддя встановив, що позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення від 11.01.2023 №, №, №.

Верховний Суд у постанові від 09.09.2025 у справі №380/10373/24 встановив, що «[…] У матеріалах цієї справи міститься копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №353 з відміткою щодо направлення позивачу на його адресу саме оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №, №, №.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким на адресу позивача було направлено спірні податкові повідомлення-рішення, повернулось на адресу ГУ ДПС у Волинській області із відміткою «За закінченням терміну зберігання», проставленою 20.02.2023 №353.

[…] поштова кореспонденція направлялась на адресу: 079039, м. Львів, Шевченківський район, вул. Скляна, буд. 11-А, офіс 220. Зазначена адреса є місцезнаходженням позивача згідно Виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що долучена позивачем до позовної заяви (т.1 а.с.27).

Відповідно до пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивач не вказував про зміну місцезнаходження, у відзиві на касаційну скаргу зазначена аналогічна адреса Товариства. Також позивач не надавав доказів, що невручення рекомендованого поштового відправлення відбулось через дії працівників відповідача або працівників поштової служби.

Отже, спірні податкові повідомлення-рішення були відправлені на адресу Товариства та вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, а саме 20.02.2023».

Таким чином, ще з лютого 2023 року спірні податкові повідомлення-рішення вважаються врученими позивачу, а позивач вважається повідомленим про такі.

При цьому, доказів оскарження спірних податкових повідомлень-рішень в досудовому (адміністративному) порядку до суду не надано.

Отже, позовна заява надійшла до суду лише 02.12.2025, із суттєвим пропуском шестимісячного строку, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Вирішуючи питання про поновлення строку, у межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Слід зауважити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами і труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Крім цього, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судом пропущеного строку.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з підстав для поновлення строку може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Реалізувати своє право на захист у порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні та об`єктивні причини.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, а отже, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

У заяві про поновлення процесуального строку представник позивач вказує, що строк звернення до суду в період з лютого 2023 року по дату звернення до суду у 2024 році пропущено, зокрема, у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, піком взимку 2023 року атак на енергетичну інфраструктуру, віялові та аварійні відключення світла, відсутність опалення та зв`язку.

Щодо таких покликань представника позивача суддя зазначає, що Верховний Суд у постановах, зокрема, від 26.09.2022 у справі №560/403/22, від 16.02.2023 у справі №640/7964/21, від 28.02.2023 у справа №400/6312/21 та від 20.04.2023 у справі №560/12377/21 вказав, що сам лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на права та обов`язки позивача.

Суддя зауважує, що неналежна організація процесу із подання позову з боку відповідальних осіб позивача, виникнення організаційних складнощів у юридичної особи для своєчасного подання позову є суб`єктивною причиною, а негативними наслідками, які настали у зв`язку з такою причиною та певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Законодавче обмеження строку оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2021 у справі №640/20314/20, досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

З огляду на викладене, суддя вважає необґрунтованими покликання представника позивача на введення на території України воєнного стану, оскільки до суду не подано жодних доказів, які підтверджують, що в період з лютого 2023 по дату звернення до суду (травень 2024 року) підприємство не могло здійснювати (не здійснювало) свою діяльність.

Аналогічний висновок також викладено в постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №560/12377/21 та від 02.03.2023 у справі №127/28981/21.

Суддя також зауважує, що як вказує представник позивача ТОВ «НАВІГАТОР ГРЕЙН ЕКСПО» ще в серпні 2022 року змінило адресу з м. Миколаїв на м. Львів. Тобто, ще з серпня 2022 року позивач зареєстрований у місті Львові, де не проводяться активні бойові дії. Покликання представника позивача на обставини щодо ракетних обстрілів інфраструктури, відключення світла, відсутність опалення та зв`язку, як причини пропуску строку звернення до суду, без посилання на конкретні обставини, які є об`єктивно непереборними та такими, що перешкоджали зверненню до суду, не можуть бути визнані поважними.

Окрім цього, слід звернути увагу, що Львівський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, працював у штатному режимі, забезпечував усім особам, у тому числі й позивачу в цій справі, можливість реалізації права на судовий захист. Відповідно інформація оприлюднена на офіційній веб-сторінці Львівського окружного адміністративного суду в мережі «Інтернет» у розділі «Новини».

При цьому, позивач мав можливість реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку та через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку.

Також, в обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду з лютого 2023 року по дату звернення до суду у 2024 році представник позивача вказує на те, що юридично оскаржені податкові повідомлення-рішення вважаються врученими 20.02.2023, однак фактично позивач не бачив тексту оскаржених рішень, не знав мотивів їх прийняття. Оскаржені рішення отримані представником позивача разом із відповіддю на адвокатський запит від 30.04.2024.

Суддя зазначає, що відповідно до положень пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 42.1 статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 ПК України).

Відповідно до пункту 42.4 статті 42 ПК України платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Для осіб, які є фінансовими агентами, листування з контролюючим органом в електронній формі є обов`язковим у випадках, визначених цим Кодексом.

Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.

Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та є доступним в електронному кабінеті.

Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків/фінансового агента рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків/фінансовому агенту (його представнику).

При цьому, строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом п`ятим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.

Платник податків (крім фінансового агента у частині листування з контролюючим органом з питань, визначених статтею 39-3 цього Кодексу) один раз протягом року може надіслати до контролюючого органу через електронний кабінет заяву про відмову отримувати документи через електронний кабінет. Датою завершення листування платника податків через електронний кабінет є дата, зазначена у квитанції про доставку контролюючому органу заяви про відмову отримувати документи через електронний кабінет.

Згідно з пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.

Отже, з викладеного суддя висновує, що листування з платником податків відбувається шляхом надіслання кореспонденції за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику), однак також допускається і листування засобами електронного кабінету платника податків, за умови, що платник податків самостійно визначив такий спосіб комунікації з контролюючим органом, про що власноручно зробив відмітку у електронному кабінеті.

Водночас з викладених норм висновується, що приписи ПК України не передбачають умови та обов`язку контролюючого органу слідкувати за правильністю та належністю вручення платнику податків поштового відправлення, адже такий обов`язок на ньому лежав би за умови якби він особисто здійснював вручення такого запиту платнику податків, а не скористався послугами поштового зв`язку.

При цьому, суддя звертає увагу, що пунктом 45.2 статті 45 ПК України передбачено, що адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у постанові від 09.09.2025 у справі №380/10373/24 встановив, що «[…] У матеріалах цієї справи міститься копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №353 з відміткою щодо направлення позивачу на його адресу саме оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №, №, №.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким на адресу позивача було направлено спірні податкові повідомлення-рішення, повернулось на адресу ГУ ДПС у Волинській області із відміткою «За закінченням терміну зберігання», проставленою 20.02.2023 №353.

[…] поштова кореспонденція направлялась на адресу: 079039, м. Львів, Шевченківський район, вул. Скляна, буд. 11-А, офіс 220. Зазначена адреса є місцезнаходженням позивача згідно Виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що долучена позивачем до позовної заяви (т.1 а.с.27)».

Встановлені обставини в силі положень частини 4 статті 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Таким чином, податковим органом вживалися заходи для повідомлення позивача про результати проведеної перевірки та про прийняті податкові-повідомлення рішення шляхом надіслання таких засобами поштового зв`язку на податкову адресу позивача.

Водночас слід звернути увагу на той факт, що у межах цієї справи представник позивача не повідомляв суд про зміну місцезнаходження. Також, станом на день прийняття ухвали суду відповідно до даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса місцезнаходження позивач не змінювалося.

Отже, контролюючий орган надсилаючи позивачу кореспонденцію за адресою його місцезнаходження діяв відповідно до вимог статті 42 ПК України, а тому, позивач вважається таким, що належно повідомлений.

Щодо покликань представника позивача про отримання спірних повідомлень-рішень у відповідь на адвокатський запит від 30.04.2024 суддя зазначає, що укладення договору із адвокатом та отримання відповіді від відповідача на адвокатський запит не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права та оцінюється як дії з метою збирання доказів для звернення з позовом до адміністративного суду та не змінює момент коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, слід врахувати, що позивач розпочав вчиняти дій щодо реалізації свого права вже після пропущення строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України.

Також, у заяві представник позивача вказав, що "Держава (в особі Уряду) не змогла гарантувати безпеку та стабільне функціонування інфраструктури взимку 2023 року. Тепер інший орган держави (ДПС) намагається використати цей факт проти платника податків, стверджуючи: "Ви не забрали листа під час блекауту, тому ви втратили право на захист і винні нам кошти"". Крім того, представник позивача зауважує щодо принципу «належного урядування» та неприпустимості перекладання провини на добросовісного платника.

Однак такі доводи представника позивача суддя оцінює критично та зауважує, що до суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що невручення рекомендованого поштового відправлення відбулось через дії працівників відповідача або працівників поштової служби.

Водночас позивач, як добросовісний платник податків, не забезпечив отримання поштової кореспонденції.

Суддя звертає увагу представника позивача, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення-рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 ПК України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.

Викладене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.10.2018 у справі №820/1864/17, та Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2022 у справі №810/3116/18.

Слід зауважити, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Водночас представник позивача жодних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення позивачем відповідних дій не вказав, як і не надано жодного належного доказу існування будь-яких перешкод у своєчасній реалізації свого права на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Суддя зауважує, що встановлення процесуальних строків законом та перевірка їх дотримання сторонами судом передбачено з метою дисциплінування учасників судового процесу, належного та своєчасного користування ними своїми процесуальними правами та обов`язками.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №804/6158/17.

Враховуючи викладене суддя дійшов висновку, що позивач звернувся до суду 12.12.2025 із суттєвим пропуском шестимісячного строку звернення до суду, однак представником позивача як не викладені поважні причини пропуску строку звернення до суду, так і не долучені докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з частиною 5 статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, відповідно до ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, таку слід повернути позивачу.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі повернення заяви або скарги.

З доказів, долучених до позовної зави, суддя встановив, що під час зміни позовних вимог за подання даного позову позивач сплатив судовий збір у сумі 30280,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5 від 15.12.2025.

Оскільки суддя дійшов висновку про повернення позовної заяви, сплачений судовий збір за подання цього позову, слід повернути позивачу.

У зв`язку із перебуванням судді у відпустці ухвала прийнята 14.01.2026.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241-243, 248, 294 КАС України, суддя,-

у х в а л и в :

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НАВІГАТОР ГРЕЙН ЕКСПО» до Головного управління ДПС у Волинській області, про визнання протиправними та скасування рішень повернути позивачу.

2. Повернути Товариства з обмеженою відповідальністю «НАВІГАТОР ГРЕЙН ЕКСПО» (79039, вул. Скляна, 11А, офіс 220, м. Львів; ) сплачений судовий збір у сумі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн 00 коп.

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

4. Роз`яснити позивачу, що згідно з частиною 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала про повернення позовної заяви набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати підписання ухвали до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович