Справа № 160/22802/25
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2026-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 07 серпня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону №1058-IV, а саме в зміні стажу, набутого до 01.01.2004;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській
області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 по 11.07.1980, з 01.08.1984 по 28.06.1989, період роботи в ТОВ «Укрвогнетрив» з 12.10.2011 по 15.11.2011, та зобов`язати здійснити перерахунок призначеної пенсії з періоду 24.10.2017 призначеної пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, обчислену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання позивача згідно з відомостями атестата, виданого професійно-технічним училищем, з підстав того, що запис про видачу атестата скріплено печаткою, яку неможливо ідентифікувати та наявне внесення інформації різними чорнилами. Також, позивач вказав на допущені відповідачем в довідці за формою РС-право помилки в періоді страхового стажу, а також наявні в записах пенсійної справи розбіжності, що впливає на розмір страхового стажу та суми пенсійних належних позивачу виплат. Відповідачі проігнорували звернення позивача щодо необхідності виправлення зазначених розбіжностей в пенсійній справі позивача, а відповідач 2 протиправно відмовив у перерахунку пенсії. Також, позивачем заявлено до стягнення понесені витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
25 серпня 2025 року від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що до страхового стажу неможливо зарахувати період навчання позивача згідно з даними атестата від 11.07.1980 №4295, так як запис про видачу атестата скріплено печаткою, яку неможливо ідентифікувати та наявне внесення інформації різними чорнилами. Отже, правові підстави для зарахування періоду навчання позивача до страхового стажу у відповідача відсутні. З урахуванням викладеного позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за заявою від 04.06.2025 у зв`язку із відсутністю законних підстав. Також, при розгляді заяви не було враховано архівну довідку К/06 від 11.02.2025, оскільки період навчання з 01.08.1984 до 28.06.1989 вже зараховано до страхового стажу. Відповідач 2 заперечує проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу з підстав їх необґрунтованості.
26 серпня 2025 року від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач 1 зазначив, що при призначенні пенсії до загального страхового стажу не зараховано період навчання в училищі згідно трудової книжки з 1979 по 1980 роки, оскільки підставою запису є посилання на атестат без зазначення номеру та дати видачі. Період навчання може бути зараховано до страхового стажу за умови надання диплому або інших документів, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
08 вересня 2025 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що надані відповідачами відзиви не містять жодних конкретних обставин на противагу позовним вимогам. Так, відповідачем 1 у відзиві зазначено про зарахування до стажу періоду навчання з 1984 року по 1989 рік без уточнення конкретної дати. Натомість, з матеріалів пенсійної справи вбачається, що до стажу зараховано період навчання з 01 вересня 1984 року попри записи в трудовій книжці про початок навчання з 01 серпня 1984 року. Допущено помилка також в розрахунку стажу за період роботи позивача в ТОВ «Укрвогнетрив». Також, позивачем збільшено розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до 8000 грн.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах з 24.10.2017.
04 червня 2025 року позивач звернувся із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону №1058-ІV, а саме у зв`язку із зміною стажу, набутого до 01.01.2004.
11 червня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії. Відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання заявника згідно з атестатом від 11.07.1980 №4295, виданим професійно-технічним училищем №7 м. К-Лібкнехтівська, так як запис про видачу атестата скріплено печаткою, яку неможливо ідентифікувати та наявне внесення інформації різними чорнилами.
Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Оцінюючи обґрунтованість рішення, суд враховує таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі, також - Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з приписів Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція №58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58, у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно. Більше того, окремі недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо вони мають місце, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудового стажу. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання з 01.09.1979 до 11.07.1980.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту», професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я. Відповідно до ст. 18 цього Закону, до професійно-технічних навчальних закладів належать також навчально-курсові комбінати, навчальні центри та інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту.
Випускнику професійно-технічних закладів освіти відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня присвоюється кваліфікація «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії) та видається відповідний документ про освіту встановленого зразка.
Судом встановлено, що записи про навчання позивача в період з 01.09.1979 до 11.07.1980 у професійно-технічному училищі №7 містяться у трудовій книжці НОМЕР_1 та атестаті від 11/07/1980 №4295.
Зазначені записи виконані без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та з відповідністю дати. Доказів того, що записи про навчання позивача є неправильними або непідтвердженими, відповідачем суду не надано.
Суд виходить з того, що записи трудової книжки є належною підставою для підтвердження стажу роботи чи періодів навчання для призначення (перерахунку) пенсії.
Натомість, доводи пенсійного органу в оскаржуваному рішенні про те, що запис про видачу атестата скріплено печаткою, яку неможливо ідентифікувати та наявне внесення інформації різними чорнилами, суд до уваги не приймає.
Так, відповідачем 2 не спростовано того, що виданий атестат від 11/07/1980 №4295 стосується позивача.
Також, суд вказує, що позивач не може нести відповідальність за правильність оформлення виданих йому документів про освіту в частині внесення до них записів різними чорнилами або скріплення їх печаткою, яку не можна ідентифікувати.
Крім того, частиною 3 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV органам Пенсійного фонду надано право вимагати і отримувати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.
Однак, як свідчать матеріали справи, вказаних дій відповідач не вчиняв, тим самим не дотримався вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих пенсіонером документів.
Отже, суд дійшов висновку, що записи трудової книжки та атестата в сукупності є належною підставою для підтвердження страхового стажу позивача в період з 01.09.1979 до 11.07.1980.
Щодо зарахування періоду навчання з 01.08.1984 до 28.06.1989.
Суд зазначає, що відповідно до довідки форми РС-ПРАВО, позивачу вже зараховано період з 01.09.1984 до 28.06.1989 у Дніпропетровському металургійному інституті м.Дніпропетровська.
Натомість, залишився незарахованим період навчання з 01.08.1984 до 31.08.1984 (запис 9 в трудовій книжці, відомості довідки К/06 від 11.02.2025), а не як зазначає позивач з 01.08.1984 до 28.06.1989.
Тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.08.1984 до 31.08.1984.
Щодо періоду роботи позивача з 12.10.2011 до 15.11.2011 в ТОВ «Укрвогнетрив».
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що згідно з довідкою форми РС-ПРАВО, позивачу зараховано період трудової діяльності позивача на зазначеному підприємстві з 12.10.2011 до 14.11.2011, тобто, без урахування дня звільнення - 15.11.2011.
Отже, 15.11.2011 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача також.
Відтак, в ході розгляду справи знайшли підтвердження обставини внесення до пенсійної справи позивача записів з помилками, що вплинуло на розмір трудового стажу та, відповідно, суми пенсійних виплат.
З огляду на зазначене порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача 2 зарахувати до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1979 до 11.07.1980, з 01.08.1984 до 31.08.1984 та періоди роботи 15.11.2011.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди навчання та роботи, а також здійснити перерахунок призначеної пенсії.
Суд звертає увагу, що належним відповідачем в цій частині позовних вимог про зобов`язання зарахувати до страхового стажу є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі постанови №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Аналіз положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про перерахунок пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Отже, з огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо призначення позивачу пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову у її перерахунку.
Отже, саме ГУ ПФУ в Миколаївській області має здійснити перерахунок пенсії позивачу.
Відтак, в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії має бути відмовлено.
Натомість, в цій частині позовних вимог порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 по 11.07.1980, з 01.08.1984 по 31.08.1984, період роботи в ТОВ «Укрвогнетрив» 15.11.2011.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання здійснити перерахунок призначеної пенсії з періоду 24.10.2017, суд зазначає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки шестимісячний строк звернення до адміністративного суду позивачем в цій частині пропущено.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що захист права громадян на пенсійне забезпечення може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Так, відповідно до частин першої, другої та третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Звернувшись до суду з цим позовом 07.08.2025 року позивач заявив вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача з 24.10.2017 - дати призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за наслідком чого територіальним органом Пенсійного фонду України було прийнято відповідне рішення, з яким позивач не погоджується.
Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:
1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;
2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.
У справі, яка розглядається, фактичні обставини свідчать про те, що призначення пенсії, розрахунок стажу здійснювалися 24.10.2017.
При цьому, позивачем не оскаржувалося рішення чи дії відповідача за наслідком призначення пенсії в жовтні 2017 року.
За перерахунком пенсії позивач звернувся до відповідача лише у червні 2025 року, а до суду 07 серпня 2025 року.
З огляду на викладене вимоги про зобов`язання провести перерахунок пенсії мають бути задоволені з 07 лютого 2025 року, а не з 24.10.2017, як просить позивач.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з вимогами ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Як вбачається з п.1 ч.3 ст.134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з вимогами п.2 ч.3 ст.134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до положень ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 6 ст.134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.04.2025 між ОСОБА_1 (Замовником) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Альянс» (Виконавець) укладений Договір про надання правової допомоги.
Відповідно до пункту 2.3.1. Клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокату в розмірі та в строк окремо погоджені між ними.
Згідно з рахунком №001 від 03.08.2025 АО «Лігал Альянс» були надані наступні послуги у загальному розмірі 5000, 00 грн (п`ять тисяч гривень): консультація, підготовка заяв до пенсійного фонду, підготовка адміністративного позову щодо перерахунку пенсії.
Згідно з Прибутковим касовим ордером №1 від 01.08.2025, ОСОБА_1 сплачено на користь АО «Лігал Альянс» грошові кошти у розмірі 5000, 00 грн.
Також, разом з відповіддю на відзив до суду надано рахунок №001 від 04.09.2025 на оплату послуг з підготовки відповіді на відзив, на суму 3000,00 грн., а також прибутковий касовий ордер №1 від 04.09.2025.
У постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 суд зазначає, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Згідно з п.2 ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відтак, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, дослідженню підлягають обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, серед іншого, договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про фактичне надання послуг (виконання робіт).
Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно наданих до суду документів, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, не є пропорційним до предмету спору, виходячи з того, що такі види послуг адвоката, як складання позовної заяви про перерахунок пенсійного забезпечення, консультації та підготовка заяв до пенсійних органів у не потребує від фахівця в області права значного інтелектуального навантаження.
Крім того, суд звертає увагу, що вказана адміністративна справа була визнана судом справою незначної складності, її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, що, в свою чергу, свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).
Також суд зазначає, що предмет спору в цій справі не є значно складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Зі змісту позовної заяви вбачається, що її написання не потребувало від фахівця у галузі права значних зусиль та знань, так як наслідок сума витрат на її написання є значно завищеною, здебільше наведені норми чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду публічно-правових спорів. При цьому, сам адвокат участі у судових засіданнях приймав лише один раз, надсилання до суду здійснювалось у електронному вигляді без витрат часу на явку до суду особисто.
У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково, стягнувши на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1979 до 11.07.1980, з 01.08.1984 до 31.08.1984, період роботи в ТОВ «Укрвогнетрив» - 15.11.2011 та здійснити з 07.02.2025 перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається

Суддя А.О. Сластьон