Справа № 160/26060/25
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

12 січня 2026 року Справа №160/26060/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування у частині довідки, спростування інформації,

В С Т А Н О В И В:

12.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п.п. 1.1 п. 1, п.п. 2.1 п. 2, п.п. 3.1 п. 3, п. 4, п.п. 5.2 п. 5 розділу 3.1 Довідки № 325/25 від 02.05.2025 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська;

- спростувати недостовірну інформацію, викладену на сайті НАЗК, а саме «посадовець приховав від декларування квартири в Дніпрі, які ОСОБА_1 та його дружина разом з донькою використовували для проживання у звітному періоді. Вартість квартири, яку винаймав суддя, понад 1,2 млн. грн. Посилання https://nazk.gov.ua/uk/povni-perevirky-deklaratsiy-nazk-vstanovylo-nedostovirni-vidomosti-na-2-6-mln-grn-v-deklaratsii-suddi-z-dnipra/.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

- забезпечити позов шляхом зупинення дії Довідки № 325/25 від 02.05.2025 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, до набрання рішення у даній справі законної сили.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі №160/26060/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування у частині довідки, спростування інформації відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 адміністративну справу №160/26060/25 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування у частині довідки, спростування інформації передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

Постановами Третього апеляційного адміністративного суд від 05.11.2025 ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 та від 16.09.2025 залишено без змін.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Загацькій Т.В.

Відповідно до ст. 171 ч. 1 п. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись з позовною заявою та додатками до неї, суд приходить до висновку про те, що вона не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Як слідує з позовної заяви, змісту та суті позовних вимог, ОСОБА_1 не погоджується п.п. 1.1 п. 1, п.п. 2.1 п. 2, п.п. 3.1 п. 3, п. 4, п.п. 5.2 п. 5 розділу 3.1 Довідки № 325/25 від 02.05.2025 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Так, зі змісту оскаржуваних позивачем пунктів Довідки Національного агентства з питань запобігання корупції № 325/25 від 02.05.2025 вбачається наступне.

П.п. 1.1 п. 1 розділу 3.1 Довідки: Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про відсутність у нього даних для ідентифікації за межами України, обравши у полі «Ідентифікація за межами України» позначку «Дані відсутні».

Проте під час перевірки встановлено, що згідно з даними ЄДДР у суб`єкта декларування наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 07.06.2017 (дійсний до 07.06.2027) на ім`я

ОСОБА_2 п. 2.1 п. 2 розділу 3.1 Довідки: Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про відсутність у членів сім`ї (дружини, дочки) даних для ідентифікації за межами України, обравши у полі «Прізвище, ім`я, по батькові для ідентифікації за межами України, документ, що посвідчує особу» позначку «Дані відсутні».

Проте під час перевірки встановлено, що згідно з даними ЄДДР у дружини і дочки наявні паспорти громадянина України для виїзду за кордон, копії яких надав суб`єкт декларування, відповідно: НОМЕР_2 , який виданий 07.06.2017 (дійсний до 07.06.2027) на ім`я дружини - ОСОБА_3 ; НОМЕР_3 , який виданий 09.09.2021 (дійсний до 09.09.2025) на ім`я дочки -

ОСОБА_4 п. 3.1 п. 3 розділу 3.1 Довідки: Суб`єкт декларування не зазначив відомостей про квартиру загальною площею 46,6 м2, реєстраційний номер 020, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка станом на кінець звітного періоду (у т.ч., впродовж 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) використовувалася ним з червня-липня 2022 року як місце фактичного проживання, що підтверджується поясненнями суб`єкта декларування.

Під час перевірки встановлено, що згідно з даними ДРРП власником указаної квартири з 12.10.2021 є гр. ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі -РНОКПП) НОМЕР_4 ).

Суб`єкт декларування пояснив, що винаймав для себе цю квартиру у гр. ОСОБА_5 з червня - липня 2022 року по кінець звітного періоду, проте договір оренди у нього не зберігся.

При цьому на письмовий запит Національного агентства від 31.03.2025 №41-01/27074-25, з-поміж іншого, з питань підтвердження / спростування надання суб`єкту декларування та членам його сім`ї у платне або безоплатне користування зазначеної квартири у звітному періоді, підстав та умов такого надання, характеру стосунків між власниками зазначених об`єктів нерухомості і суб`єктом декларування / членами його сім`ї тощо, не отримано відповіді від ОСОБА_5 , у зв`язку з його поверненням без вручення з відміткою AT «Укрпошта» «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до відомостей, які надав Київський НДІСЕ, мінімальна ринкова вартість станом на 31.12.2022 могла становити 1 278 000,00 гривень.

Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності на суму 1278000,00 гривень.

П. 4 розділу 3.1 Довідки: Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про відсутність об`єктів для декларування у цьому розділі декларації, обравши позначку «Дані відсутні».

Під час перевірки встановлено, що суб`єкт декларування не зазначив даних про об`єкт незавершеного будівництва, який належить члену сім`ї (дружині) на праві власності з 04.10.2022 у вигляді майнових прав на квартиру, яка станом на кінець звітного періоду будувалася у багатоповерховому будинку, на підставі договору про пайову участь від 04.10.2022, укладеного між дружиною (Учасником, асоційованим членом кооперативу) та ОК «ЖБК «Хюгге Стайл», (Організатором будівництва).

Під час перевірки встановлено, що згідно з даними ДРРП предметом указаного договору є об`єкт будівництва - багатоквартирний житловий комплекс за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , приміщення: відокремлене нерухоме майно у складі об`єкта будівництва - квартира АДРЕСА_3 з проектною загальною площею 62,5 м2, яка розміщена у 8 під`їзді на 4 поверсі. Вартість цієї квартири - сума, що підлягає сплаті Учасником пайових внесків по договору про пайову участь від 04.10.2022 (грошовий чи інший майновий поворотний внесок, який сплачує Учасник за будівництво квартири).

Тобто після сплати пайових внесків, розмір та порядок сплати яких передбачений умовами договору про пайову участь від 04.10.2022 та додатків до нього, дружина суб`єкта декларування як Учасник інвестування у будівництво об`єкта нерухомості 04.10.2022 придбала майнові права на об`єкт незавершеного будівництва - квартиру, а організатор будівництва зобов`язується після пайового внеску сплати організувати будівництво цього об`єкта.

Відповідно до умов додатка 1 до договору про пайову участь від 04.10.2022 дружина суб`єкта декларування не пізніше цього дня зобов`язувалася сплатити пайовий внесок у повному розмірі вартості об`єкта, який будується, з урахуванням розміру його проектних квадратних метрів (62,5 м2), у розмірі 37 500,00 дол. США (600,00 дол. США за 1 м2).

Водночас згідно з умовами п.п. 1.1.10, 1.1.11 цього договору базовим фіксованим та поточним курсом продажу гривні до долара США є курс, встановлений АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення платежу (04.10.2022).

Тобто, керуючись курсом продажу гривні до долара США, встановленим АТ КБ «ПриватБанк» станом на 04.10.2022 (1 дол. США - 36,5686 грн), дружина суб`єкта декларування сплатила 04.10.2022 пайовий внесок у гривневому еквіваленті на суму 1371322,50 гривні.

При цьому відповідно до даних ДРРП 08.01.2024 дружина суб`єкта декларування отримала довідку про членство в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі, видану ОК «ЖБК «Хюгге Стайл» для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, про те, що вона є членом цього кооперативу і повністю сплатила пайовий внесок на виконання договору про пайову участь від 04.10.2022. Закінчений будівництвом об`єкт 19.01.2024 на підставі акта приймання-передачі був переданий дружині. Державна реєстрація квартири відбулась 01.02.2024.

Суб`єкт декларування пояснив, що про існування зазначеної квартири він дізнавався фактично після початку проведення повної перевірки декларації та замовив довідку з ДРРП, відповідно до відомостей з якої його колишня дружина у 2024 році набула у власність вказану квартиру (зареєстровано право власності). Зазначена квартира суб`єкту декларування ніколи не належала, нею він не користувався, майнові права на неї йому не належали, права власності або іншого речового права на цю квартиру він не мав. Він навіть не знає, де вона розташована, ніколи там не був і не цікавився цим майном. Обставини придбання квартири йому не відомі. Також у суб`єкта декларування відсутні будь-які документи, якими підтверджується придбання цього майна, копії договорів, платіжних документів тощо.

Також суб`єкт декларування зауважив, що ніяких договорів у нотаріуса чи в інших місцях він не підписував, особистих коштів нікому не передавав. З даних ДРРП видно, що це майно ніколи не мало статусу об`єкта незавершеного будівництва, договір купівлі-продажу майнових прав не реєструвався в Реєстрі тощо. Квартира на цей час є приватною власністю іншої особи, доступу до квартири він не має, на цю квартиру не претендує, ніхто йому не давав ніякої інформації про неї. Спору щодо квартири немає.

Пояснення суб`єкта декларування в частині його необізнаності про факт придбання дружиною майнових прав на зазначений вище об`єкт незавершеного будівництва не враховано з огляду на те, що при укладенні нею договору про пайову участь від 04.10.2022 він надав згоду дружині на його укладення і підписання у вигляді проставлення особистого підпису на ньому. При цьому в період набуття дружиною майнових прав суб`єкт декларування винаймав квартиру в тому ж житловому комплексі, де розташований вказаний об`єкт незавершеного будівництва.

Для цілей декларування у розділі 4 декларації зазначаються: об`єкти незавершеного будівництва; об`єкти, не прийняті в експлуатацію; об`єкти, право власності на які не зареєстроване в установленому законом порядку та які мають такі характеристики в сукупності (одночасно): будівництво об`єкта завершено; об`єкт прийнятий в експлуатацію; право власності на завершений будівництвом об`єкт зареєстроване в установленому законом порядку (п. 89 Роз`яснень Національного агентства від 13.11.2023 №4 «Щодо фінансової доброчесності: застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку)» (зі змінами та доповненнями) (далі - Роз`яснення)).

У п. 93 Роз`яснень Національне агентство орієнтувало суб`єктів декларування про те, що у розділі 4 «Об`єкти незавершеного будівництва» декларації слід вказувати відомості про об`єкт - квартиру, що будується в багатоквартирному будинку, будівництво якої здійснюється не самим суб`єктом декларування або членом його сім`ї, а, наприклад, забудовником, при цьому суб`єкт декларування або член його сім`ї набувають майнові права на такий об`єкт. Як правило, набуття майнових прав на квартиру, що будується у багатоквартирному будинку, реалізується через укладення договорів про участь у фонді фінансування будівництва, передбачених положеннями Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». Предметом таких договорів обов`язково мають бути майнові права на об`єкт, що будується (квартиру). Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України). Майновими правами є будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

У такому випадку в розділі 4 «Об`єкти незавершеного будівництва» декларації слід відобразити інформацію щодо:

виду об`єкта - обрати «Квартира»;

загальної площі (якщо відома);

реєстраційного номера (якщо відомо; якщо державна реєстрація права на об`єкт не здійснювалась - обрати позначку «Не застосовується»);

обрати позначки (одну або кілька), які є актуальними для об`єкта станом на останній день звітного періоду: «Об`єкт незавершеного будівництва», «Об`єкт, не прийнятий в експлуатацію», «Об`єкт, право власності на який не зареєстроване в установленому законом порядку»;

місцезнаходження об`єкта;

у блоці полів «Підстава для декларування об`єкта» обрати позначку «Об`єкт повністю або частково побудований з матеріалів чи за кошти суб`єкта декларування або членів його сім`ї»;

зазначити особу, якій належать майнові права на цей об`єкт - суб`єкта декларування або члена його сім`ї.

Якщо відомості про власника або користувача земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво, не відомі, у блоці полів «Інформація щодо особи, якій належить земельна ділянка, на якій здійснюється будівництво об`єкта, і прав на неї» слід обрати позначку «Не застосовується».

Кошти у фонд фінансування будівництва передаються довірителем (суб`єктом декларування або членом його сім`ї) управителю в управління на праві довірчої власності, тобто залишаються у власності суб`єкта декларування або члена його сім`ї (абз. 3, 12, 16 ст. 2, ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»). Тому, якщо суб`єкт декларування або члени його сім`ї на виконання умов договору перерахували кошти управителю у фонд фінансування будівництва або як гарантійний внесок, такі кошти є грошовими активами суб`єкта декларування або членів його сім`ї та мають бути відображені у розділі 12 «Грошові активи» декларації (за умови перевищення порогу декларування, додатково див. відповідь на п. 156 цих Роз`яснень).

За таких обставин та ураховуючи викладене вище, відомості про об`єкт незавершеного будівництва - квартиру АДРЕСА_4 , підлягали декларуванню у розділі 4 декларації.

Суб`єкт декларування зазначив відомості, які відрізняються від достовірних на суму 1 371 322,50 гривні.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 4 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності на суму 1371 322,50 грн, чим не дотримав вимоги п. 2-1 ч. 1 ст. 46 Закону.

П.п. 5.2 п. 5 розділу 3.1 Довідки: Суб`єкт декларування не зазначив відомостей про отримані ним такі доходи:

у загальному розмірі 10 000,00 грн у вигляді допомоги внутрішньо переміщеній особі, джерелом якого є Кабінет Міністрів України (), що підтверджується даними, які надав АТ «Акцент-Банк» (A-Банк) ();

у загальному розмірі 1,64 грн у вигляді виплачених процентів (ознака доходів «127»), джерелом якого є АТ «ОТП Банк» (), що підтверджується даними, які надав цей банк;

у загальному розмірі 37,30 грн у вигляді інших доходів (ознака доходів «127»), джерелом яких є АТ КБ «ПриватБанк» (), що підтверджується даними ДРФО.

Суб`єкт декларування надав пояснення, які не спростовують зазначення у декларації відомостей, які не відповідають дійсності.

Суб`єкт декларування зазначив відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 10 038,94 грн (10 000,00 + 1,64 + 37,30).

За висновком Довідки суб`єкт декларування у декларації зазначив відомості, які відрізняються від достовірних на суму 2 659 361,44 грн. У зв`язку з цим, відповідачем у діях суб`єкта декларування встановлено ознаки правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 366-2 Кримінального кодексу України.

З урахуванням наведеного суд вказує на таке.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 23.11.2023 у справі № 520/25012/21 вказав, що "довідка про результати проведення повної перевірки (її окремі положення), може бути предметом оскарження лише за відсутності ознак адміністративного чи кримінального правопорушення або закриття адміністративної чи кримінальної справи, так як такі правовідносини виникають між суб`єктом декларування та НАЗК лише на стадії завершення перевірки".

У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що це означає, що якщо за наслідками такої перевірки вже вирішується питання про притягнення суб`єкта декларування до певного виду відповідальності, довідка про результати проведення такої перевірки не може бути оскаржена окремо, так як надання оцінки виявленим порушенням належить органу, що безпосередньо вирішує питання про притягнення особи до певного виду відповідальності.

Суд також наголошує, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС Укрїни при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з урахуванням висновків Верховного Суду в постанові від 23.11.2023 по справі № 520/25012/21, суд дійшов висновку, що цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає "Право на справедливий суд", одним із аспектів якого є право розгляду справи "компетентним судом", "судом встановленим законом" на що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішення.

Так, зокрема в рішенні по справі "Сокуренко і Стригун проти України" суд повторив, що як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)".

Окрім цього, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17, в якій суд вказав, що: "...право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідці, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому дані, зафіксовані у довідці, є доказом...".

З огляду на зазначене, суд вказує, що Довідка № 325/25 від 02.05.2025 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік, поданої ОСОБА_1 , суддею Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, не може бути предметом розгляду адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, як вже зазначалось, позивач оскаржує п.п. 1.1 п. 1, п.п. 2.1 п. 2, п.п. 3.1 п. 3, п. 4, п.п. 5.2 п. 5 розділу 3.1 Довідки № 325/25 від 02.05.2025 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, щорічної за 2022 рік.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що за владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

У вказаному випадку у відносинах між ОСОБА_1 та Національним агентством з питань запобігання корупції не виникло обставин, що призвели до порушення його прав, які у свою чергу, підлягали б поновленню в судовому порядку.

Національне агентство не є органом, до повноважень якого належить встановлення наявності умислу чи вини як складової суб`єктивної сторони злочину в діях суб`єкта декларування при заповненні декларації. В свою чергу умисел та інші складові правопорушення встановлюють спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

При цьому, наявність або відсутність вини у діях особи здійснюється виключно судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення або кримінальної справи, відповідно єдиною підставою для притягнення будь-якої особи до відповідальності (адміністративної, кримінальної) є рішення суду, що набрало законної сили.

Довідка та інші документи, що складені Національним агентством на її підставі, це лише документи, що фіксують факт проведення повної перевірки декларації, містять виклад систематизованої інформації, зібраної з різних достовірних джерел під час її проведення і є виключно носієм даних про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

В підтвердження висновку суду щодо неможливості вирішення в рамках адміністративного судочинства питання правомірності спірного висновку НАЗК від слугує також зміст самої довідки.

Фактично позивачем оскаржуються певні пункти описової частини Довідки №325/25 від 02.05.2025.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що п.п. 1.1 п. 1, п.п. 2.1 п. 2, п.п. 3.1 п. 3, п. 4, п.п. 5.2 п. 5 розділу 3.1 Довідки № 325/25 від 02.05.2025 щодо виявлення ознак кримінального правопорушення, вказані в спірних пунктах довідки, складеної за результатом моніторингу способу життя суб`єктів декларування не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України.

Відповідно до ст. 170 ч. 1 п. 1 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частина 6 тієї ж статті у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої ст. 170 ч. 1 п. 1 КАС України, покладає на суд обов`язок роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Згідно з ст. 1 ч. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (ст. 3 ч. 1 п. 10 КПК України).

Суд роз`яснює позивачу, що вирішення спору не належить до компетенції адміністративного суду, а розгляд даної справи віднесений до юрисдикції місцевого загального суду у порядку кримінального судочинства.

Керуючись ст. ст. 170, 243, 248, 250 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 160/26060/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (01103, м. Київ, бул. Миколи Міхновського, 28, ) про визнання протиправними та скасування у частині довідки, спростування інформації.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції місцевого загального суду у порядку кримінального судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст. ст. 295-297 КАС України.

Суддя Т.В.Загацька