Справа № 140/7187/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань зміни способу і порядку виконання судового рішення

12 січня 2026 року ЛуцькСправа № 140/7187/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не здійснення перерахунку та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.08.2016 по 07.11.2017 з урахуванням в складі якої вона обраховується індексації грошового забезпечення; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової винагороди за період з 12.08.2016 по 07.11.2017 з урахуванням в складі якої вона обраховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволений: визнано протиправними бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 щомісячної додаткової грошової з 12.08.2016 по 07.11.2017 з урахуванням в складі грошового забезпеченні, з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.08.2016 по 07.11.2017 з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

22 грудня 2025 року представником позивача Масюком П.М. подано заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення, в якій просить встановити новий спосіб виконання судового рішення, а саме стягнути з військової частини НОМЕР_1 за кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ) 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» на користь ОСОБА_2 нараховане та невиплачене грошове забезпечення в загальній сумі - 29731,06 грн.

Розгляд заяви про встановлення порядку і способу виконання судового рішення призначено на 11:00 12 січня 2026 року.

В судове засідання, призначене на 11:00 12 січня 2026 року, учасники справи не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Виходячи із приписів частини четвертої статті 229, частини другої статті 378, судовий розгляд заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про зміну способу і порядку виконання судового рішення не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, стаття 14 КАС України, що узгоджується з приписами статті 129-1 Конституції України, встановлює, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з частиною третьою статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України суд приходить до висновку, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 800/203/17.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 у даній справі зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.08.2016 по 07.11.2017 з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

27.12.2024 Волинським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №18968/2024р., яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.08.2016 по 07.11.2017 з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

14.02.2025 відкрито виконавче провадження за №77198653 щодо виконання виконавчого листа №18968/2024р.

Ухвалою від 08.09.2025 судом було задоволено заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 протягом 30 днів з дня набрання цією ухвалою суду законної сили подати до Волинського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі №140/7187/24 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 07.10.2025 відмовлено у прийнятті звіту Військової частини НОМЕР_1 про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі №140/7187/24 та встановлено Військовій частині НОМЕР_1 новий строк - два місяці з дня вручення цієї ухвали для подання звіту про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі №140/7187/24, який має відповідати вимогам, встановленим частинами другою, третьою статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України, а у разі невиконання рішення суду - надання повних відомостей про керівника Військової частини НОМЕР_1 , відповідального за виконання рішення суду (прізвище, ім`я, по батькові, посада, РНОКПП).

10.12.2025 судом було повторно відмовлено у прийнятті звіту та встановлено відповідачу новий строк для подання до суду звіту про повне виконання рішення.

Як вбачається із наданої довідки-розрахунком від 25.06.2025 відповідачем на виконання рішення суду підлягає виплаті позивачу заборгованість в сумі 29 731 грн.

Також суду не надано доказів того, що відповідач у справі, який є боржником, відмовляється виплачувати позивачу вказану суму.

Суд зауважує, що військова частина фінансується виключно з державного бюджету, і в умовах повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію нашої держави, спричинення безпрецедентно значних збитків державі та виснаженість державного бюджету, у військової частини відсутня фактична можливість впливати на терміновість виділення бюджетних коштів для виконання рішення суду.

Суд зазначає, що сторонами не наведено конкретних обставини, що унеможливлюють виконання судового рішення у справі №140/7187/24, не вказано, які обставини ускладнюють виконання рішення суду.

При цьому суд зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії щодо нарахування та виплати належних грошових коштів і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Резолютивна частина рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 в адміністративній справі №140/7187/24 має зобов`язальний характер, проте судом при розгляді вказаної справи не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевірялася правильність нарахування заборгованості по додатковій винагороді позивача.

Оскільки розрахунок належної позивачу заборгованості по належному грошовому забезпеченню судом не здійснювався, тому, зміна способу виконання вказаного вище судового рішення із зобов`язання здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди на стягнення конкретної суми цієї заборгованості фактично призведе до зміни рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішення питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 КАС України.

Суд зазначає, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Так, у постановах Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 456/953/15-а, від 16.07.2020 у справі №130/2176/17, від 11.11.2020 у справі №817/628/15 та від 17.02.2021 у справі №295/16238/14-а викладено правовий висновок, що зміну способу і порядку виконання судового рішення необхідно розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Верховний Суд у постановах від 10.07.2018 у справі № 490/9519/16-а та від 30.07.2019 у справі №281/1618/14-а сформулював правовий висновок, за яким змінивши спосіб виконання постанови із зобов`язання виплатити виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

Так у справі, що розглядається, встановлено, що способом відновлення порушеного права позивача у цій справі судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум додаткового грошового забезпечення не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, суд приходить до висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просить позивач, адже запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі №140/7187/24.

При цьому суд зазначає, що грошові кошти у виді заборгованості, які належать стягувачу, не є власністю відповідача і не знаходяться на його рахунках.

Таким чином, виконання рішення суду у справі №140/7187/24 залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання.

У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості із додаткової винагороди позивачу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті грошового забезпечення, суд вважає безпідставними доводи позивача, наведені в його заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі №140/7187/24.

Суд зазначає, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Водночас, у спірному випадку йдеться не про право особи на таку виплату, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Так, зміна способу і порядку виконання рішення суду, у такому випадку, не захищає право позивача на отримання суми заборгованості із додаткової винагороди, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Щодо посилання позивача в заяві на абзац другий частини третьої статті 378 КАС України, яким статтю було доповнено згідно з Законом №4094-IX від 21.11.2024, суд зазначає, що вказана норма не є релевантною щодо спірних правовідносин. Спір у даній справі стосується недотримання відповідачем законодавства щодо грошового забезпечення військовослужбовців і не належить до категорії справ щодо захисту соціальних прав.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду в адміністративній справі №140/7187/24.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 293-297, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.Я. Ксензюк