Справа № 200/7891/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року справа №200/7891/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Христофоров А.Б.), складеного в повному обсязі 14 січня 2025 року, у справі № 200/7891/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області №22 від 06.09.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи на території Литовської Республіки з 01.01.1991 року по 31.03.1994 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №22 від 06.09.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.08.2024 року, з зарахуванням до страхового стажу період роботи позивача з 01.01.1991 року по 31.03.1994 року в Йонавському державному підприємстві «Азотас» Литовської Республіки та з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7891/24, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що до страхового стажу з не зараховано період роботи з 01.01.1991 року по 31.03.1994 року згідно довідки від 19.07.2024 року, оскільки формуляр підтвердження страхового стажу набутого на території Литовської Республіки відповідно до умов Договору між Україною та Латвійською Республікою про соціальне забезпечення не надавався.

Вважає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 .

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працювала зокрема:

- з 12.07.1983 року по 31.03.1994 року в Йонавському державному підприємстві «Азотас» Литовської Республіки.

Відповідно до довідки про трудовий стаж від 19.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працювала у період з 12.07.1983 року по 31.03.1994 року в Йонавському державному підприємстві «Азотас» в цеху автоматики, електромеханіком, оператором ЕОМ, оператором-електроніком. Наказ про прийняття на роботу №353 від 07.07.1983 року. Трудовий договір розірвано 31.03.1994 року.

ОСОБА_1 31.08.2024 року звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Звернення позивача було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №22 від 06.09.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. Не зараховано період роботи з 01.01.1991 року по 31.03.1994 року, оскільки формуляр підтвердження страхового стажу набутого на території Латвійської Республіки відповідно до умов Договору між Україною та Латвійською Республікою про соціальне забезпечення не надавався.

26.09.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов лист № №1300-5304-9/164184 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перегляду рішення № 22 від 06.09.2024 року у зв`язку з зазначенням у ньому даних про період роботи позивача у Латвійській Республіці з 12.07.1983 по 31.12.1990, у той час коли позивач у зазначений період працювала в Литовській Республіці.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянуто рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу від 06.09.2024 № 22. За матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж позивача склав 22 роки 11 місяців 25 днів. За результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.01.1991 року по 31.03.1994 року згідно довідки від 19.07.2024 року, оскільки формуляр підтвердження страхового стажу набутого на території Литовської Республіки відповідно до умов Договору між Україною та Латвійською Республікою про соціальне забезпечення не надавався.

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд погоджує висновки суду першої інстанції про часткове задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працювала зокрема:

- з 12.07.1983 року по 31.03.1994 року у Йонавському державному підприємстві «Азотас» Литовської Республіки.

Відповідно до довідки про трудовий стаж від 19.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працювала у період з 12.07.1983 року по 31.03.1994 року в Йонавському державному підприємстві «Азотас» Литовської Республіки в цеху автоматики, електромеханіком, оператором ЕОМ, оператором-електроніком. Наказ про прийняття на роботу №353 від 07.07.1983 року. Трудовий договір розірвано 31.03.1994 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила призначення пенсії, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пенсійне забезпечення осіб, які постійно проживають на території однієї Договірної Сторони і переселяються на територію іншої Договірної Сторони на постійне проживання регулюється Угодою між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994 року (Угоду ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16.05.1995 року) (далі - Угода).

Статтею 6 Угоди передбачено, що при визначенні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної Договірної Сторони, незалежно від того, яка частка страхового (трудового) стажу набута на території тієї чи іншої Договірної Сторони. При призначенні пенсії на пільгових умовах та за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з Договірних Сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії.

Як вбачається із матеріалів справи, не враховуючи позивачу до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1991 року по 31.03.1994 року в Йонавському державному підприємстві «Азотас» Литовської Республіки при визначенні права на пенсію за віком відповідач посилався на відсутність формуляру підтвердження страхового стажу набутого на території Литовської Республіки відповідно до умов Договору між Україною та Латвійською Республікою про соціальне забезпечення.

Однак, позивач працювала у період з 12.07.1983 року по 31.03.1994 року в Йонавському державному підприємстві «Азотас» Литовської Республіки в цеху автоматики, електромеханіком, оператором ЕОМ, оператором-електроніком, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 та довідкою про трудовий стаж від 19.07.2024 року.

08.02.2002 року набрав чинності Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001 року (далі - Договір), ратифікований Законом України № 2928-III (2928-14) від 10.01.2002 року.

Статтею 34 Договору визначено, що з часу набрання чинності цим Договором припиняє чинність Угода між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, яка підписана 27 вересня 1994 року у Вільнюсі (440_545), однак права осіб, що набуті відповідно до цієї Угоди, зберігаються.

Таким чином, Угода між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994 року, яку ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16.05.1995 року з 08.02.2002 року втратила чинність, крім прав осіб, що набуті відповідно до цієї Угоди.

З 08.02.2002 року дане питання врегульоване Договором між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001 року (далі - Договір), ратифікований Законом України № 2928-III (2928-14) від 10.01.2002 року.

Відповідно до п. 1 та п.3 ч. 1 ст. 2 Договору, він поширюється на передбачені законодавством кожної із сторін види соціального забезпечення в Україні, зокрема, на пенсії за віком та пенсії за вислугу років.

Також, згідно ч. 1 ст. 3 Договору, цей договір регламентує соціальне забезпечення осіб, що проживають на території однієї із сторін, на яких поширювалось чи поширюється законодавство однієї або обох сторін.

Частинами 1 та 2 статті 5 Договору, визначено, що право на призначення пенсій та допомог особа набуває згідно з цим Договором та відповідно до законодавства тієї Сторони, на території якої набутий страховий (трудовий) стаж, що надає право на призначення пенсії та допомоги. Якщо цим договором не передбачено інше, не може бути відмовлено у призначенні пенсії та допомоги, а також відшкодуванні шкоди, на які в особи виникає право відповідно до законодавства однієї сторони, а призначені не підлягають зменшенню, призупиненню або припиненню їх виплати з тієї причини, що ця особа проживає на території іншої сторони.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 Договору при встановленні права на пенсію, зумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї сторони, з метою сумування стажу, враховує періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства другої Сторони, за умови, що цей стаж не співпадає повністю або частково в часі. Якщо законодавство однієї сторони зумовлює призначення пенсій за стаж, накопичений у відповідній професії або на відповідній роботі, то при призначенні таких пенсій зараховуються періоди, накопичені на підставі законодавства іншої Сторони у тій же професії, або на тій же роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, що дають право на зазначені пенсії, то ці періоди зараховуються для призначення пенсій на загальних підставах.

Згідно із частиною другою статті 33 Договору при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений з 1 січня 1992 року, зобов`язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається Стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 1 січня 1992 року на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.

В даному випадку, враховуючи положення статті 13 Договору, для визначення права на пенсію за віком, відповідачем повинен враховуватись також стаж, накопичений позивачем в Литовській Республіці.

Отже, при визначенні права на пенсію, в тому числі за віком, та визначенні розміру пенсії, застосовуються різні положення Договору.

Відтак, з урахуванням наведеного в сукупності у відповідача не було правових підстав для відмови в зарахуванні періоду роботи позивача з 01.01.1991 року по 31.03.1994 року в Йонавському державному підприємстві «Азотас» Литовської Республіки, оскільки той підтверджується належними доказами.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1991 року по 31.03.1994 року в Йонавському державному підприємстві «Азотас» Литовської Республіки.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оскаржуване рішення №22 від 06.09.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області без всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих позивачем документів, є протиправним, а отже підлягає скасуванню із зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 31.08.2024 року.

Доводи апеляційної скарги є неприйнятними та повністю спростовуються висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7891/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць