Справа № 640/13119/19
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

13 січня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адонара" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.04.2019 року №,

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю "Адонара" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "В1" від 09.04.2019 року №.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки акт перевірки не містить доказів факту порушення позивачем норм податкового законодавства, а саме: п.198.5 ст.198, п.200.1 та п.200.4 ст.200 ПК України, а висновок відповідача про не встановлення факту використання обладнання в господарській діяльності позивача є помилковим.

Відповідачем на адресу суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, на підставі того, що документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено, що на порушення п.198.5, ст.198, п.200.1,п.200.4 ст.200 ПК України, позивачем завищено суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2018 року в розмірі 337505 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу відповідача від 14.02.2019 року №1875, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ"Адонара" з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2018 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 21.01.2019 №9237528).

За результатами проведеної перевірки, посадовими особами відповідача складений акт від 14.03.2019 №265/26-15-14-04-01/41567783, яким встановлено порушення позивачем п.198.5 ст.198, п.200.1 та п.2004 ст.200 ПК України та завищення сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника за грудень 2018 року в розмірі 337505 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення форми "В1" від 09.04.2019 року №, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 84376,25 грн.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем податковим повідомленням - рішенням позивач звернувся до суду для його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Суд встановив, що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту є : придбання позивачем лінії лущення ДПА-2600Т, сушки роликової, СУР-4, та лінії для окороки деревини відповідно до укладеного з ТОВ "ЕНО Меблі Лтд" (код 22071242) договору купівлі-продажу обладнання №10/17 від 25.10.2017.

Перевіркою встановлено, що ТОВ "Адонара" отримало лінії лущення ДПА-2600Т, сушки роликової, СУР-4, та лінії для окороки деревини від ТОВ "ЕНО Меблі Лтд" 01.12.2017 року, що підтверджено видатковою накладною від 01.12.2017 за №ЕМ-0000032, попередньо здійснивши передоплату в розмірі 2025029,5 грн., в т.ч.ПДВ 337504,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.10.2017 №25209.

Вказане обладнання придбавалось з метою використання в господарській діяльності позивача відповідно до коду КВЕД 77.39, тобто надання в оренду третій особі.

В подальшому придбане обладнання позивачем надано в оренду ТОВ"Галіс Вінер" (код 41777486) відповідно укладеного між ними договору оренди обладнання №1 від 01.08.2018.

Відповідно до актів введення в експлуатацію №№1,2,3 від 01.08.2018 вказаному обладнанню присвоєно інвентарні номери та відповідно до акту приймання-передачі №1 від 01.08.2018 року вказане обладнання передане в оренду ТОВ"Галіс Вінер", основним видом діяльності якого є виробництво шпону.

Згідно п.3.2 договору оренди обладнання №1 від 01.08.2018 нарахування орендної плати починається з дня підписання Акту про запуск Обладнання.

Суд встановив, що на момент проведення документальної позапланової виїздної перевірки позивача такий акт не був підписаний сторонами договору оренди через незавершеність пусконалагоджувальних робіт товариством з обмеженою відповідальністю "Галіс Вінер", що підтверджується його листом від 15.04.2019 адресованого ТОВ "Адонара". Враховуючи вказані обставини, орендна плата за Обладнання не нараховувалась та не сплачувалась орендарем орендодавцю.

Вказаний акт про запуск обладнання до договору оренди обладнання №1 від 01.08.2018 року був підписаний його сторонами 01.01.2020 року, що підтверджується вказаним актом наданим позивачем суду, а також податковими накладними.

Відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України ( в редакції в період виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Операція передання майна в оренду не передбачена статтею 196 ПК України серед переліку операцій, що не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Операція передання майна в оренду не передбачена статтею 197 ПК України серед переліку операцій, звільнених від оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином, висновок відповідача про порушення позивачем п.198.5 ст.198 ПК України не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки зазначене обладнання не призначене для використання та/або не вирокистовувалось у випадках, передбачених п.п. а)-г)п.198.5 ст.198 ПК України.

Суд вважає, що вказане обладнання , отримане за договором купівлі-продажу мало реальний характер та було використане в межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях. Зазначене підтверджується обставинами, викладеними вище , і документами, які були предметом перевірки.

Отже, обов`язку позивача щодо нарахування податкового зобов`язання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних зведеної податкової накладної на підставі п.198.5 ст.198 ПК України не виникло, як наслідок відсутнє і порушення позивачем п.200.1 та п.200.4 ст.200 ПК України.

Відповідно до п.44.1 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.п.а п.198.1 ПК України ( в редакції в період виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України встановлено, що Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацом першим п.198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п.201.10 ПК України При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позивач правомірно відобразив у складі податкового кредиту суми податку на додану вартість за господарською операцією по договору купівлі-продажу обладнання.

При цьому, використання позивачем придбаного обладнання у власних господарських операціях, зокрема передача його в оренду ТОВ"Галіс Вінер" звільнило позивача від виконання вимог п.198.5 ст.198 ПК України.

Вказані в акті перевірки висновки стосовно формування позивачем штучних показників податкового обліку з метою отримання незаконної податкової вигоди, є припущеннями за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку. Встановлені судом обставини та реальність здійснення вищевказаних господарських операцій не спростовані податковим органом належними та допустимими доказами, відтак суд приходить до висновку про необґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для винесення податкового повідомлення-рішення, яке на думку суду є протиправним та підлягає скасуванню.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Lelas v. Croatia").

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В процесі судового розгляду відповідач не довів правомірність оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 09.04.2019 : форми "В1" №., в частині застосування до товариства з обмеженою відповідальністю "Адонара" штрафу у сумі 84376 грн 25 коп., а суд дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В зв`язку із задоволенням позову, необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір за його подання до суду в сумі 6328 грн.22 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Адонара" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 09.04.2019 форми "В1" №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Адонара" судовий збір у розмірі 6328 грн. (шість тисяч триста двадцять вісім) грн. 22 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Адонара" (вул. Будіндустрії, 5, офіс 313,м. Київ,01013 , код ЄДРПОУ - 41567783)
Відповідач:Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, Київ 116,м. Київ,04116 , код ЄДРПОУ - 44116011)

Головуючий суддя О.П. Шевчук