Справа № 200/7726/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року справа №200/7726/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Зеленов А.С.), складеного в повному обсязі 22 січня 2025 року у справі № 200/7726/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 17.06.2020 по 12.10.2024 на суму 157119,80 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 17.06.2020 по 12.10.2024 на суму 157119,80 грн. відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового та пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 16.12.2019 на посаді підземного електрослюсаря в відокремленому підрозділі "Шахта 1-3 "Новогродівська" державного підприємства "Селидіввугілля";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати період роботи до страхового та пільгового стажу за Списком №1 з 16.12.2019 на посаді підземного електрослюсаря в відокремленому підрозділі "Шахта 1-3 "Новогродівська" державного підприємства "Селидіввугілля", внести відповідні зміни до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконати перерахунок пенсії з 17.06.2020.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів на суми пенсії за період з 17.06.2020 по 30.09.2024, які були сплачені Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області з порушенням строків виплати у жовтні 2024 року.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, на суми пенсії за період з 17.06.2020 по 30.09.2024 які були сплачені Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області з порушенням строків виплати у жовтні 2024 року.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні пенсії з 17.06.2020 до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи електрослюсарем підземним з 16.12.2019 по 17.06.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 17.06.2020 перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахування до страхового та спеціального (пільгового) стажу роботи за Списком №1 періоди роботи електрослюсарем підземним з 16.12.2019 по 17.06.2020, а також виплатити перераховану пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі № 200/7726/24 та відмовити у задоволені позовних вимог.

Вказав, що страховий стаж позивача враховано по 30.11.2019. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на 18.06.2020, за період з 01.12.2019 по 30.05.2020 відсутня сплата страхових внесків до Пенсійного фонду фонду України, отже зазначений період не підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу позивача.

З 01.03.2023 позивачу здійснено автоматичний перерахунок «Масовий перерахунок по стажу, абзац 3 частини 4 статті 42 Закону України № 1058» та до страхового стажу зараховано період роботи з 01.12.2019 по 30.04.2020. У вересні 2024 року переглянуто розрахунок стажу з дати призначення пенсії 17.06.2020, у зв`язку з чим загальний пільговий стаж позивача склав 15 років 06 місяців 04 дні.

Зазначає, що у жовтні 2024 року позивачу нарахована доплата за період з 17.06.2020 по 30.09.2024 у розмірі 157 119,80 грн та виплачена у повному обсязі, відтак підстав для нарахування компенсації не має.

Вважає, що строк звернення до суду пропущений позивачем.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд»

Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є одержувачем пенсії за віком призначену на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20.08.2024 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про включення/зарахування періоди роботи позивача до страхового стажу та пільгового стажу за Списком №1, а саме: з 01.09.1983 по 05.01.1987 навчання у ПТУ № 63; з 21.01.1987 по 05.05.1987 на посаді підземного електрослюсаря в ДП «Селидіввугілля» відокремлений підрозділ «Шахта 1-3 «Новогродівська»; з 18.05.1987 по 17.05.1990 військова служба строкова в радянській армії; з 27.07.1990 по 04.08.1999 на посаді підземного електрослюсаря в «Шахта 1-3 «Новогродівська»; з 16.12.2019 по день подання цієї заяви на посаді підземного електрослюсаря в відокремленому підрозділі "Шахта 1-3 "Новогродівська" державного підприємства "Селидіввугілля". Включення/зарахування до страхового та пільгового стажу період роботи з 16.12.2019 по день подання цієї заяви на посаді підземного електрослюсаря в відокремленому підрозділі "Шахта 1-3 "Новогродівська" державного підприємства "Селидіввугілля" та внести відповідні зміни до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; також просив виконати перерахунок пенсії.

У відповідь на запит відповідачем було лист від 16.09.2024 № 25041-22169/Р-02/8-0500/24 у якому повідомлено, що заява позивача від 17.06.2020 на призначення пенсії та документи долучені до неї були розглянуті за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та за наявності страхового стажу 25 років 09 місяців 17 днів (в тому числі пільгового стажу за Списком № 1 на підземних роботах 12 років 06 місяців 10 днів) винесено рішення №37 від 22.06.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 17.06.2020.

За результатами перевірки встановлено, що до стажу роботи на пільгових умовах безпідставно не було враховано період строкової військової служби з 18.05.1987 по 11.05.1990.

При приведенні пенсійної справи у відповідність з 17.06.2020 страховий стаж склав 25 років 09 місяців 17 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком № 1 на підземних роботах склав 15 років 06 місяців 04 дні).

Відповідно до статті 8 Закону України № 345-VI від 02.09.2008 «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі Закон №345), мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах, зокрема, не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи зазначене розмір пенсії обчислено з урахуванням абзацу 3 пункту 1 статті 28 Закону №1058 і статті 8 Закону №345 у розмірі трьох прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність (1638,00 грн х 3). По пенсійній справі позивача проведено всі перерахунки пенсії, які були передбачені чинним законодавством.

Виплату пенсії у новому розмірі та доплати за період з 17.06.2020 по 30.09.2024 буде проведено у найближчий виплатний період.

Щодо врахування до пільгового страхового стажу періоду роботи з 16.12.2019 по 31.05.2020 встановлено, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058, враховуючи відсутність на дату звернення 08.06.2022 сплати внесків по підприємству ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» () для врахування даного періоду до пільгового страхового стажу підстави відсутні.

12.10.2024 відповідачем виплачено позивачу пенсію у новому розмірі за період з 17.06.2020 по 30.09.2024 на суму 157119,80 грн (скріншот з онлайн банкінгу).

15.10.2024 представник позивача звернувся із заявою про нарахування та виплату позивачу компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із 17.06.2020 по 30.09.2024 на суму пенсії 157119,80 грн.

У відповідь на запит відповідачем було лист від 18.10.2024 № 0500-0202-8/102000 у якому повідомлено, що виплата пенсії здійснюється своєчасно, нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати недоцільне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд погоджує висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Щодо строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Положеннями ст.118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі 521/21851/16-а).

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року).

При цьому, суд враховує, що у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а (провадження № 11-345апп19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.

Судами встановлено, що позивач дізнався про порушення своїх прав з листа пенсійного органу 16.09.2024 за № 25041-22169/Р-02/8-0500/24.

Відтак, причини пропуску строку є поважними, а строк звернення до адміністративного суду підлягає поновленню.

Щодо не врахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів роботи з підстав несплати роботодавцем єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.

Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено ст. 20 Закону України № 1058-IV.

Зокрема, абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з приписами ч. 10 цієї ж статті якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд зазначає, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних справ.

Так, зокрема статтею 113 Закону № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 частини другої статті 17 Закону № 1058) незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону № 1058).

Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника.

Крім того, суд вказує, що посада електрослюсаря підземного відноситься до посад, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та відповідає записам в Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 із зазначенням періоду трудової діяльності позивача з грудня 2019 року по червень 2020 року, як спеціального стажу за кодом ЗП3014А1.

Окрім того, розділом І Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років (далі - Постановою № 202), законодавцем встановлений, зокрема, список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку, а саме: I) підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

У той же час Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, включає Розділ І Гірничі роботи, п.п.1.1а - усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Професія і код ЗПЗ014А1 зазначені підприємствами-страхувальниками при поданні звітів, належать до робіт за Списком № 1, які дають право на пенсію незалежно від віку.

Отже, пільговий стаж за Списком № 1 згідно з Постановою № 202 повинен включатись до загального пільгового стажу при обчисленні пенсії.

Відтак, період роботи позивача з 16 грудня 2019 року по 17 червня 2020 (дата подачі заяви про призначення пенсії) на посаді електрослюсарем підземним підлягає врахуванню до страхового та до спеціального (пільгового) стажу роботи за Списком №1.

Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 17.06.2020 по 12.10.2024 рік на суму 157119,80 грн.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі страхових виплат). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом соціального страхування) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно статті 3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону та Порядку № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, в якій зазначено, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі соціальних виплат). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення, однак суд звертає увагу, що, як вказано Верховним судом України, основною умовою для виплати компенсації є порушення строків виплати саме нарахованих доходів.

У постанові від 21.05.2014 у справі № 6-43цс14 Верховний Суд України зазначив, що за наявності визначених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

З наведеного слідує, що у випадку коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, а визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Отже, компенсація втрати частини доходів у разі порушення строків виплати страхових виплат пов`язана з фактичною виплатою заборгованості пенсії за відповідний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, до стажу роботи на пільгових умовах безпідставно не було враховано період строкової військової служби з 18.05.1987 по 11.05.1990. При приведенні пенсійної справи у відповідність з 17.06.2020 страховий стаж склав 25 років 09 місяців 17 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком № 1 на підземних роботах склав 15 років 06 місяців 04 дні).

Відповідно до статті 8 Закону України № 345-VI від 02.09.2008 «Про підвищення престижності шахтарської праці», мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах, зокрема, не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи зазначене розмір пенсії обчислено з урахуванням абзацу 3 пункту 1 статті 28 Закону №1058 і статті 8 Закону №345 у розмірі трьох прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність (1638,00 грн х 3). По пенсійній справі позивача проведено перерахунки пенсії за період з 17.06.2020 по 30.09.2024. 12.10.2024 відповідачем виплачено позивачу пенсію у новому розмірі за період з 17.06.2020 по 30.09.2024 на суму 157119,80 грн.

Управлінням проведено нарахування пенсії, втім відповідачем не сплачено компенсацію втрати частини доходу за зазначений період.

Відтак, Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області допустило протиправну бездіяльність в частині не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів на суми пенсії за період з 17.06.2020 по 30.09.2024, які були сплачені Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області з порушенням строків виплати у жовтні 2024 року

Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, на суми пенсії за період з 17.06.2020 по 30.09.2024 які були сплачені Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області з порушенням строків виплати у жовтні 2024 року.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі № 200/7726/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв