Справа № 240/16244/25
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/16244/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державноїа установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» щодо відмови поставити на медичний облік і надати безоплатне медичне обслуговування;

- зобов`язати відповідача поставити на медичний облік і надати безоплатне медичне обслуговування на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він має право на безоплатне медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я МВС України, проте відповідачем протиправно відмовлено у реалізації такого права.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 дану справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що Державна податкова служба України мала б укласти договори та здійснити оплату медичних послуг для колишніх працівників податкової міліції, у тому числі пенсіонерів, до яких відноситься і позивач, з метою належної реалізації їх права на медичне обслуговування. Також позивач не надав належні докази перебування на медичному обліку в Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» при звільненні. Крім того, судовим рішенням у справі № 240/7989/24 ОСОБА_1 відмовлено у прикріпленні до медичного закладу МВС.

У відповіді на відзив позивач вказав, що на час звільнення з податкової міліції був прикріплений в ЗОЗ ДУ ТМО МВС України по Житомирській області, підтвердженням чого є свідоцтво про хворобу від 06.02.2006 та амбулаторні картки. Це є підставою для безоплатного медичного обслуговування у відповідача.

Відповідач у запереченні на відповідь на відзив звернув увагу суду на те, що посилання позивача на епізодичні проходження обстежень і лікування у відділі охорони здоров`я УМВС України в Житомирській області не можна ототожнювати із поняттям перебування на медичному обслуговуванні у закладі охорони здоров`я. Медичний персонал сприймав ОСОБА_1 як пенсіонера органів внутрішніх справ, а не податкової міліції.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у період з 02.09.1980 по 30.12.2005 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та податкової міліції ДПА України.

Згідно з витягом з наказу Управління МВС України в Житомирській області від 24.01.2000 за №8 о/с, підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено із органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил, по статті 64 пункту "ж" (за власним бажанням) з посади заступника начальника Червоноармійського районного відділу УМВС України з 01.02.2000.

При цьому, 29.12.2005 наказом Державної податкової адміністрації України №2456 позивача звільнено з органів податкової міліції у запас за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Позивач у лютому-березні 2025 року неодноразово звертався до відповідача з проханням поставити його на медичний облік в ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» та надати безоплатне медичне обслуговування.

Для розгляду вказаного питання по суті відповідачем витребовувалися у позивача додаткові документи і 09.04.2025 ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» за наслідками їх розгляду повідомила ОСОБА_1 про те, що він не має права на постановку на облік і безкоштовне медобслуговування, оскільки на час його звільнення з податкової міліції він не перебував на медобслуговуванні в ДУ. Також ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» не укладала з ДПА у Житомирській області договорів на безоплатне обслуговування працівників податкової міліції.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої - третьої статті 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Податкова міліція на момент проходження служби позивачем функціонувала у складі органів державної податкової служби. Її правовий статус було визначено статтею 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року № 509-XII, згідно з якою у складі державних податкових адміністрацій створювалися спеціальні підрозділи з боротьби з податковими правопорушеннями - податкова міліція. Ці підрозділи здійснювали контрольні та правоохоронні функції у сфері оподаткування, проте організаційно не належали до системи Міністерства внутрішніх справ України.

У подальшому, у 2012 році, в результаті адміністративної реформи було утворено Міністерство доходів і зборів України. Указом Президента України від 24 грудня 2012 року №726/2012 «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» визначено, що новостворене міністерство перебирає на себе функції Державної податкової служби та Державної митної служби, включаючи й діяльність податкової міліції. Таким чином, з 2012 року податкова міліція була інтегрована до структури Міністерства доходів і зборів України.

Після ліквідації Міністерства доходів і зборів у 2014 році, постановою КМУ №160 було створено Державну фіскальну службу України як центральний орган виконавчої влади. До складу цього органу увійшли підрозділи податкової міліції, які продовжили виконувати завдання у сфері запобігання і розслідування податкових правопорушень уже в системі ДФС.

18 грудня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1200, відповідно до якої утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України шляхом реорганізації Державної фіскальної служби України поділом.

Разом з тим, положеннями цієї постанови передбачено, що ДФС України продовжує здійснювати свої повноваження у сфері податкової та митної політики, адміністрування єдиного внеску, а також боротьби з правопорушеннями у відповідних сферах до завершення створення нових органів - ДПС, ДМС та центрального органу виконавчої влади, на який покладено обов`язок здійснювати запобігання, виявлення та розслідування кримінальних правопорушень у сфері економіки.

Постановою КМУ №537 визначено правонаступництво майна, прав та обов`язків територіальних органів ДФС за територіальними органами ДПС у відповідних сферах діяльності. Водночас у частині правоохоронних функцій, які раніше виконувала податкова міліція, правонаступника безпосередньо визначено не було.

Подальші постанови та накази Кабінету Міністрів України і ДПС (зокрема постанова №893 від 30 вересня 2020 року та наказ ДПС № 755 від 24 грудня 2020 року) деталізували завершення реорганізації територіальних органів, що фактично призвело до припинення діяльності ДФС як центрального органу виконавчої влади з 01 січня 2022 року.

Водночас Законом №1150-ІХ передбачено створення нового правоохоронного органу, уповноваженого здійснювати функції з протидії кримінальним правопорушенням у сфері економіки. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 листопада 2021 року №1493-р підтверджено початок діяльності Бюро економічної безпеки України.

Таким чином, із завершенням процесу реорганізації ДФС у 2021- 2022 роках її функції були розподілені між трьома новими органами: у сфері адміністрування податків та зборів - Державною податковою службою України, у сфері митної справи - Державною митною службою України, у сфері протидії правопорушенням у сфері економіки - Бюро економічної безпеки України.

Зазначене в цілому узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 31 січня 2022 року у справі № 420/8922/20, від 06 жовтня 2022 року у справі №600/2258/21, від 16 серпня 2023 року у справі №640/23268/21, від 14 вересня 2023 року у справі № 240/11567/21, від 26 жовтня 2023 року у справі №240/3354/21, від 05 грудня 2023 року у справі №240/21521/22, від 21 грудня 2023 року у справі №460/2112/21.

При цьому, Міністерство внутрішніх справ України у зазначеній схемі жодним нормативно-правовим актом не визначалося правонаступником ДФС чи її підрозділу - податкової міліції.

Разом з тим, пунктом 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1150-ІХ встановлено, що за колишніми працівниками податкової міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, встановлені Законом України «Про Національну поліцію».

Особам рядового і начальницького складу податкової міліції, звільненим із служби за віком, через хворобу, гарантується безоплатне медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 95 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським гарантується безоплатне медичне забезпечення в закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України.

Порядок медичного обслуговування певних категорій осіб, яким таке право встановлено відповідно до законодавства, та порядок їх прикріплення до закладів охорони здоров`я МВС передбачено Інструкцією про порядок медичне обслуговування в закладах охорони здоров`я МВС України, затвердженої наказом МВС України від 03 червня 2016 року № 462 (далі - Інструкція № 462).

Підпунктом 7 пункту 1 розділу ІІ Інструкції №462 встановлено, що право на медичне обслуговування в закладах охорони здоров`я мають громадяни України з числа осіб, на яких, зокрема, поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

При цьому, суттєвою умовою для здійснення надання медичних послуг є перебування таких осіб на медичному обслуговуванні в закладі охорони здоров`я МВС, при звільненні зі служби.

Судовим рішенням по справі № 240/7989/24, яке набрало законної сили, встановлено, що підстава звільнення позивача, ОСОБА_1 як з органів внутрішніх справ, так і з органів податкової міліції - за власним бажанням, за нормами пункту 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 №1150-ХІ та частини 8 статті 95 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII виключає його право на безоплатне медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ.

У даних спірних правовідносинах позивач посилається на те, що на час його звільнення з податкової міліції він був прикріплений в ЗОЗ ДУ ТМО МВС України по Житомирській області, підтвердженням чого є свідоцтво про хворобу від 06.02.2006 та амбулаторні картки.

Суд при цьому зазначає, що під час службової перевірки в Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» виявлено факти безпідставного медичного обслуговування ОСОБА_1 , який не перебував там на медичному обліку. Результати перевірки відображено в акті від 18.04.2025. Вказаний акт є чинним, докази його оскарження чи спростування висновків перевірки суду не надано.

Відтак, належні докази перебування ОСОБА_1 на момент звільнення з податкової міліції на обліку в закладі охорони здоров`я МВС відсутні, свідоцтво про хворобу від 06.02.2006 та амбулаторні картки такими не являються.

Крім того, за змістом статті 18 Закону №2801-XII в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань. Медична допомога надається безоплатно за рахунок бюджетних коштів у закладах охорони здоров`я, з якими головними розпорядниками бюджетних коштів укладені договори про медичне обслуговування населення. Особливості укладення договорів про медичне обслуговування населення визначаються законом. За рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів фінансуються загальнодоступні для населення заклади охорони здоров`я. Кошти, не використані закладом охорони здоров`я, не вилучаються, і відповідне зменшення фінансування на наступний період не проводиться.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що фінансування державних та комунальних закладів охорони здоров`я здійснюється за рахунок державного бюджету та бюджетів місцевого самоврядування, що є однією з гарантій реалізації конституційного права громадян на безоплатну медичну допомогу. При цьому законодавець розмежовує безоплатну медичну допомогу та платні послуги, актуальні в умовах приватної та страхової медицини.

Відсутність органу-правонаступника податкової міліції та нормативно визначеного механізму фінансування робить реалізацію цього права неможливою у спосіб, на який посилається позивач, без ухвалення додаткових рішень законодавця або Кабінету Міністрів України. Прикінцеві положення Закону №1150-ІХ, зокрема пункт 4 розділу VI, хоча й підтверджують матеріальне право визначеної категорії осіб на пільги, компенсації і гарантії (у тому числі право на безоплатне медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я МВС України), однак не є нормою прямої дії стосовно Міністерства внутрішніх справ України. Вони передбачають необхідність створення належного бюджетно-правового механізму реалізації таких прав, який включає визначення відповідального розпорядника коштів та укладення договорів із закладами охорони здоров`я МВС України. За відсутності такого механізму покладення на МВС України обов`язку фінансувати медичне обслуговування колишніх працівників податкової міліції виключно на підставі названої норми є юридично необґрунтованим.

Системне тлумачення положень Закону №1150-ІХ у поєднанні з вимогами частини другої статті 51 Бюджетного кодексу України свідчить, що витрати на пільгове чи безоплатне забезпечення можуть здійснюватися виключно в межах асигнувань тих бюджетних установ, у яких особи проходили службу. Оскільки у матеріалах справи відсутні докази укладення договору між ДПА і МВС на безоплатне обслуговування працівників у 2005 році, тому відсутні підстави для покладання на МВС України прямого фінансового зобов`язання забезпечувати медичне обслуговування позивача.

Таким чином, прикінцеві положення Закону №1150-ІХ підтверджують саме існування права позивача на безоплатне медичне обслуговування як колишнього працівника податкової міліції.

Законодавець прямо відніс цю категорію осіб, у тому числі пенсіонерів, до кола суб`єктів, які прирівнюються у пільгах та гарантіях до колишніх поліцейських, що передбачає, зокрема, право на обслуговування у закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України.

Разом із тим, сам факт наявності законодавчої гарантії не породжує автоматичного обов`язку МВС України фінансувати таке медичне обслуговування.

Отже, право колишніх працівників податкової міліції формально існує і підтверджується безпосереднім приписом Закону №1150-ІХ, проте його фактична реалізація є неможливою у зв`язку з відсутністю визначеного правонаступника податкової міліції, законодавчо закріпленого механізму фінансування та уповноваженого суб`єкта, відповідального за укладення договорів із закладами охорони здоров`я МВС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2025 року по справі №320/20387/24.

На підставі викладеного, з урахуванням установлених обставин справи та наведеного правового регулювання, суд доходить висновку, що правові підстави для покладення на Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» обов`язку щодо безоплатного медичного обслуговування позивача з постановленням на відповідний облік відсутні.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» (вул. Професора Кравченка, 2, м. Житомир, 10014, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов

13.01.26