Справа № 320/6118/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року м. Київ справа №320/6118/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 та в інтересах якої діє остання до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач 1) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації оформлене листом №01-05/4643 від 09.07.2024;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації призначити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам позивачу та її доньці.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмови позивачу та її доньці у призначені як внутрішньо переміщеним особам, допомоги на проживання відповідно до «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/6118/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею Парненко В.С. одноособово.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 2).

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали суду шляхом надання до суду належним чином складеної позовної заяви, з урахуванням висновків суду, та її копії відповідно до кількості учасників справи.

На виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 позивачем подано заяву, до якої долучено уточнену позовну заяву з примірниками для інших учасників справи.

В уточненій позовній заяві позивачами зазначаються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі позивач 2), законним представником якої є ОСОБА_1 та в інтересах якої діє остання.

Позовні вимоги викладені у наступній редакції:

- визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації оформлене листом №01-05/4643 від 09.07.2024 про відмову у призначенні мені, ОСОБА_1 , та моїй доньці ОСОБА_2 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам для мене, ОСОБА_1 , та моєї доньки ОСОБА_2 .

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 продовжено розгляд адміністративної справи № 320/6118/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

У матеріалах справи відсутній наявний на позовну заяву, згідно якого відповідач 1 у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вказується на те, що відповідно до Переліку місто Київ та Хмельницька область не належать до територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). З огляду на зазначене вище, правові підстави для призначення допомоги на проживання на другий шестимісячний період з 01.03.2024 відсутні, оскільки після 01.01.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були переміщені (повторно переміщені) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Із урахуванням викладеного, якщо особа після 01.01.2022 не була переміщена (повторно переміщена) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, вона не має права на отримання допомоги відповідно до Порядку. Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства України в їх сукупності, управління дійшло до висновку що правові підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_2 мешкали у місті Маріуполь Донецької області. У зв`язку з початком бойових дій на території Донецької та Луганської областей, вони були змушені залишити місце постійного проживання та переїхати до міста Києва, де набули статусу внутрішньо переміщених осіб (ВПО).

Згодом, після відносної стабілізації ситуації на сході країни, позивач 1 разом із донькою (позивачем 2) повернулася до Маріуполя, про що повідомила управління соціального захисту населення (УСЗН), де вони перебували на обліку, проте управління не скасувало довідки про взяття на облік ВПО.

До початку повномасштабного вторгнення Збройних сил російської федерації на територію України, позивачі фактично проживали у м. Маріуполі, що підтверджується трудовою книжкою на ім`я ОСОБА_1 , зокрема записами на сторінках 6 9, згідно з якими вона з 22.06.2021 працювала в ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» () на посаді фахівця відділу по роботі з договорами департаменту з продажів та клієнтського сервісу. Вказане товариство на той момент мало юридичну адресу в місті Маріуполі, що підтверджується відтиском печатки, а також інформаційною довідкою за формою ОК-7 з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, де також зазначено про працевлаштування в юридичній особі, яка розташовувалась у м. Маріуполі.

У зв`язку з початком повномасштабної війни, позивачі повторно були змушені покинути Маріуполь та переміститися спочатку до Хмельницької області (з 13.04.2022 перебувала на обліку в УСЗН Старокостянтинівської РДА), а згодом до м. Києва, де з 31.05.2022 обидва перебувають на обліку як ВПО в УСЗН Дарницької РДА. Ці обставини підтверджуються довідками про взяття на облік ВПО:

№3002- від 31.05.2022;

№3002- від 31.05.2022.

01.02.2024 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №94 від 26.01.2024, якою внесено зміни до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №332 від 20.03.2022.

Згідно з Порядком, допомога на проживання ВПО призначалася на шестимісячний період з можливістю продовження, і її виплата здійснювалася на сім`ю.

Позивач 1 звернулася до УСЗН Дарницької РДА м. Києва із заявою про призначення відповідної допомоги для себе та доньки (позивача 2).

Листом №01-05/4643 від 09.07.2024 їй було відмовлено у призначенні виплат, мотивуючи тим, що м. Київ та Хмельницька область не входять до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або які є тимчасово окупованими, а тому, на думку управління, факт повторного переміщення відсутній.

Позивачі з наведеною позицією управління не погоджуються, вважають її необґрунтованою, у зв`язку з чим звернулись з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України: громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя).

Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, Закон №1706-VII) встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1 Закону №1706-VII).

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина перша та друга статті 4 Закону №1706-VII).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

При цьому, згідно із частинами другою та третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

07.10.2014 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок № 505).

Пунктом 2 Порядку №505 передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

У зв`язку із набранням чинності 22.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, якою затверджений Порядок № 332 та визначений механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505.

Пунктом 2 Порядку № 332 (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30.04.2022 включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Офіційний вісник України, 2014 р., № 80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, після 24 лютого 2022 року.

Починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої російською федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 р. заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації.

Інформація про території, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, є складовою частиною переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік).

У разі віднесення територій до таких, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, допомога надається з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому відповідна інформація внесена до переліку.

Зміст наведених норм свідчить про те, що пунктом 2 передбачено коло осіб, яким надається допомога на проживання, а пункт 3 містить положення щодо розміру та умов надання чи ненадання такої допомоги за певних обставин.

З аналізу наведених норм вбачається, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, визначену Порядком №332 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: це тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, або на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р.

При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком № 332 призначається автоматично без подання додаткового звернення.

У свою чергу, випадок, за якого допомога на проживання, визначена Порядком № 332, не надається, законодавець пов`язав з умовою невключення регіону до переліку, затвердженого розпорядженням №204-р, до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24 лютого 2022 року, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, а не з датою включення регіону до переліку про який йде мова в пункті 2 Порядку № 332.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 14.06.2023 по справі № 160/12308/22.

Відповідно до абзацу 13 пункту 5 Порядку №332, переміщення вважається повторним, якщо внутрішньо переміщена особа вдруге залишила або покинула своє місце проживання та перемістилася з територій, на яких ведуться бойові дії, або з тимчасово окупованих територій Російською Федерацією, включених до переліку, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією. Також повторне переміщення визнається у випадку, якщо внаслідок бойових дій, терористичних актів або диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, житлове приміщення особи було знищено або пошкоджено до ступеня непридатності для проживання.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які перебувають під тимчасовою окупацією Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, уся територія Маріупольського району, в тому числі м. Маріуполь, з 05.03.2022 перебуває під тимчасовою окупацією.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка разом з донькою (позивачем 2) повторно перемістилася з м. Маріуполя, що повністю відповідає наведеним нормам Порядку №332.

Таким чином, Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації безпідставно та неправомірно відмовило у призначенні допомоги на проживання як внутрішньо переміщеним особам для позивачки та її дитини.

За таких обставин суд дійшов висновку про визнання протиправним рішення Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації оформлене листом №01-05/4643 від 09.07.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 та її доньці, ОСОБА_2 , допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам для ОСОБА_1 та її доньки, ОСОБА_2 .

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем сплачено 1211,20 грн судового збору за подання даного адміністративного позову.

Відтак у зв`язку із задоволенням позову суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законним представником якої є Тригубенко Марія Георгіївна та в інтересах якої діє остання до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації оформлене листом №01-05/4643 від 09.07.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 та її доньці, ОСОБА_2 , допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам для ОСОБА_1 та її доньки, ОСОБА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.