Справа № 520/26013/25
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року № 520/26013/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військова частина НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1053 від 11.08.2025 про накладення дисциплінарного стягнення сувора догана на ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1053 від 11.08.2025 про накладення дисциплінарного стягнення, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 №517 призначено службове розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 № 63дск солдатом ОСОБА_1 .

За результатом проведення службового розслідування складено акт службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження та самовільного залишення місця служби, згідно висновків якого рекомендовано вину стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роги НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 щодо вчинення ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, вважати доведеною.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1053 від 11.08.2025 визначено вину стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , щодо вчинення ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, вважати доведеною, вважати стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецькою батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 таким, що 06.08.2025 відкрито відмовився виконати наказ начальника, стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. II, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення сувора догана.

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" № 551-ХІV від 24.03.1999 р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст.84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно з ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

За таких обставин, військовослужбовець притягається до дисциплінарної відповідальності у разі якщо вину військовослужбовця повністю доведено.

Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 №517 призначено службове розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 № 63дск солдатом ОСОБА_1 .

За результатом проведення службового розслідування складено акт службового розслідування за фактом відмови від виконання бойового розпорядження та самовільного залишення місця служби, згідно висновків якого рекомендовано вину стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роги НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 щодо вчинення ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, вважати доведеною.

Так, службовим розслідуванням встановлено вчинення дисциплінарного проступку позивачем, який відмовився від виконання бойового розпорядження.

Відповідно до ст.35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст.36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Так, в ході проведення службового розслідування позивачем надано пояснення, згідно яких 06.08.2025 приблизно о 16:00 йому було доведено бойове розпорядження командиром 1 стрілецького батальйону від 06.08.2025 № 63дск про висування на позиції та виконання бойових завдань. Вказав, що під відеозапис він відмовився від даного бойового розпорядження, розуміючи його суть та наслідки відмови. Зазначив, що виконувати бойові завдання він не має змоги у зв`язку зі станом здоров`я, а саме має проблеми зі спиною, сідаліщний нерв, що постійно його турбує та алергія «набряк квінкве». Вказав, що ці проблеми зі здоров`ям не дають йому виконувати дане бойове розпорядження. Зазначив, що за рішенням ВЛК від 05.08.2025 його визнано придатним. Зазначив, що вважає дане рішення не обґрунтованим та передчасним, просив направити його на повторне ВЛК.

Отже, позивач посилався на те, що не може виконувати бойове розпорядження через стан здоров`я.

При цьому, згідно пояснень старшого сержанта ОСОБА_2 перед доведенням бойового розпорядження нею було проведено медичний огляд з метою придатності солдата ОСОБА_1 , до виконання бойового розпорядження. Вказано, що в ході проведеною огляду було здійснено вимірювання життєвих показників (пульс, артеріальний тиск, температура тіла) військовослужбовця та з`ясовано, що його життєві показники дозволяють виконувати бойове розпорядження. Вказано, що після медичного огляду лейтенант ОСОБА_3 під відеозапис в присутності свідків та працівників ВСП та ВКР, вголос зачитала текст бойового розпорядження солдату ОСОБА_1 . Зазначено, що вищезгаданий військовослужбовець від виконання бойового розпорядження відмовився, посилаючись на стан здоров`я. Вказала, що солдат ОСОБА_1 03.08.2025 пройшов позаштатне ВЛК при КНП «Міська поліклініка № 24 ХМР» за результатами якого його визнано придатним до військової служби.

Згідно довідки військово-лікарської комісії №2025-0803-2107-5803-0 від 03.08.2025 ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби.

Вказані обставини спростовують посилання позивача на те, що у матеріалах розслідування відсутні медичні документи, які підтверджують наявність хронічних захворювань, пояснення лікарів, які проводили огляд, аналіз ризиків для життя військовослужбовця при виконанні бойового завдання, оцінка впливу стану здоров`я на здатність до несення служби.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає не доведеними посилання позивача на те, що стан його здоров`я перешкоджав виконанню бойового розпорядження станом на час його винесення.

При цьому, суд, дослідивши матеріали справи у сукупності, вважає, що позивач відмовився від виконання бойового розпорядження без наявності поважних причин за станом здоров`я, які б перешкоджали виконанню бойового розпорядження.

Позивач посилався на те, що лист НОМЕР_3 РВЛК від 04.09.2025 №1189/4964 вказує на необхідність перегляду довідки військово-лікарської комісії №2025-2107-5803-0 від 03.08.2025.

Також, позивач посилався на те, що згідно довідки військово-лікарської комісії №2025-1104-2059-5791-0 від 04.11.2025 його визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, десантно-штурмових військах, морській піхоті, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах.

Суд зауважує, що спірним правовідносинам у даному випадку надається оцінка на час їх виникнення, тобто в даному випадку на час винесення оскаржуваного наказу.

При цьому, лист НОМЕР_3 РВЛК від 04.09.2025 №1189/4964 та довідку військово-лікарської комісії №2025-1104-2059-5791-0 від 04.11.2025 складено після оголошення бойового розпорядження від 06.08.2025 № 63дск, проведення службового розслідування та винесення оскаржуваного наказу.

Судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено того, що довідка військово-лікарської комісії №2025-2107-5803-0 від 03.08.2025 була скасована на час оголошення бойового розпорядження від 06.08.2025 № 63дск, проведення службового розслідування та винесення оскаржуваного наказу.

Таким чином, вищевказані посилання позивача є необґрунтованими.

Згідно п.в ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення сувора догана.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1053 від 11.08.2025 визначено вину стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , щодо вчинення ним 06.08.2025 непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, вважати доведеною, вважати стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецькою батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 таким, що 06.08.2025 відкрито відмовився виконати наказ начальника, стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. II, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення сувора догана.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 по справі №№1.380.2019.000616 зазначив, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення. Крім того, Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо посилань відповідача на те, що розгляд Харківським окружним адміністративним судом справи про скасування спірного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (яке є частиною складу інкримінуємого злочину), як неправомірного, є порушення правил підсудності, оскільки зазначене розпорядження у цій справі є предметом розгляду кримінального провадження та повинно розглядатись за правилами КПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, даний спір виник з приводу проходження позивачем публічної служби.

Згідно п.2 ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

При цьому, позовні вимоги позивача не стосуються кримінального провадження, на яке посилався відповідач.

Також суд зауважує, що у справах №456/544/18 та №320/948/18, в яких зазначено позицію Верховного Суду, розглядались відмінні спірні правовідносини ніж у даній справі, а тому такі позиції не є релевантними у даному випадку.

З огляду на викладене, дана справа підсудна адміністративному суду.

Таким чином, вищевказані посилання позивача є необґрунтованими.

Щодо інших посилань сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та скасування наказу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.