Справа № 160/29862/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/29862/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року (суддя С.І. Озерянська)

у справі № 160/29862/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»

до Одеської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» звернулось до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці, в якому просило:

визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000436/1 від 20.08.2024;

визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/000886.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що митницею, в порушення норм Митного кодексу України, необґрунтовано застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була значною мірою збільшена. Позивач вказує, що у митниці не було підстав для непогодження із заявленою ним митною вартістю, визначеною за основним методом (ціною договору), оскільки зміст наданих позивачем документів не був суперечливим, не містив розбіжностей, в них не були наявні ознаки підробки, документи містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з огляду на що у митниці не було підстав для сумніву в правильності митної вартості товару.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що з метою належного оформлення придбаного в іноземного постачальника товару, позивач подав відповідачу митну декларацію та для підтвердження заявленої вартості товару надав митному органу документи, перелік яких зазначено у графі 44 митної декларації. За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що подані митному органу документи є достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного митного законодавства. Суд врахував, що умовами контракту визначено, що ціна на товар включає в себе вартість пакування, у зв`язку із чим відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначені митної вартості товару. Суд також з`ясував, що договором транспортного експедирування, укладеного позивачем з ТОВ «Фейрлоджікс» встановлено обов`язок останнього здійснити підбір перевізників і укласти від свого імені з цими перевізниками договори на перевезення вантажів відповідно заявки, що свідчить про правомірність залучення перевізника ТОВ «Профі Трак», якого зазначено у наданій CMR від 14.08.2024 №AVC-2002. Суд вказав, що копія митної декларації країни відправлення надається лише на письмову вимогу органу доходів і зборів та лише у випадку коли подані у відповідності до частини 2 статті 53 МК України документи містили розбіжності та були наявні ознаки підробки, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Разом з тим, митна декларація країни відправлення від 16.05.2024 надана позивачем відповідачеві листом від 20.08.2024.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач зазначає, що під час перевірки документів, поданих позивачем до митниці для підтвердження митної вартості товарів за декларацією від 19.08.2024, встановлено, що в документах наявні розбіжності та не містяться відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. Зауважує, що відповідно до контракту від 01.01.2020 №3458-CL/CN продавець зобов`язаний надати копію митної декларації країни відправлення, однак такий документ митному органу не подано. Зазначає, що згідно контракту ціна за товар включає в себе вартість упаковки, але у поданих позивачем документах відсутні числові дані щодо такої складової митної вартості товару. Звертає увагу, що згідно CMR 14.08.2024 перевізником є ТОВ «Профі Трак», але рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг виданий ТОВ «Фейрлоджікс». Зауважує, що до митного оформлення не подано фактуру-інвойс та коносамент, що ускладнює розрахунок митної вартості товару. Відтак, відповідач вважає, що ним правомірно направлений запит позивачу про надання додаткових документів, однак після опрацювання інформації позивача, що подана на запит митного органу, митний орган дійшов висновку, що декларант розбіжності в поданих ним документах не усунув. За цих обставин, відповідач наполягає, що ним правомірно прийнято спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між ТОВ «АТБ-Маркет» (покупець) та WEIHAI LONGFENG SILICA GEL CO., LTD (Китай) (постачальник) укладено зовнішньоекономічний контракт на поставку продукції від 01.01.2020 № 3458-CL/CN.

Пунктом 1.1 контракту передбачено, що продавець зобов`язується на умовах, визначених у цьому контракті, виготовити та поставити покупцю товар під торговельною маркою, право на використання якої належить покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар.

Відповідно до пункту 2.1. контракту найменування, кількість та ціна товару, який постачається за цим контрактом, зазначаються у специфікаціях до цього контракту, які підписуються обома сторонами на кожну поставку товару та є невід`ємного частиною цього контракту. Зміна ціни товару після підписання обома сторонами відповідної специфікації можлива лише за взаємною згодою обох сторін.

Згідно пункту 2.3. контракту ціна на товар розуміється відповідно до умов FOB QingDao згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» Міжнародної торгової падати у редакції 2010 року (надалі - «Правила «Інкотермс» 2010 р.») (якщо у відповідній специфікації до цього контракту, підписаній обома сторонами, не зазначені інші умови згідно з Правилами «Інкотермс» 2010 р.) та включає в себе вартість навантаження товару у продавця, вартість усіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість упаковки та маркування товару, не включаючи податки та мита на території України.

На виконання умов зовнішньоекономічного контракту № 3458-CL/CN від 01.01.2020 компанією «WEIHAI LONGFENG SILICA GEL CO., LTD», відповідно до специфікації №47 від 24.01.2024, здійснено поставку товарів.

З метою митного оформлення поставленого позивачеві товару, позивач подав до Одеської митниці електронну митну декларацію №24UA50U1 від 19.08.2024, в якій митна вартість товару заявлена за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 Митного Кодексу України.

На підтвердження митної вартості товару підприємством разом із митною декларацією надано митному органу документи, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації.

За результатами розгляду наданих декларантом документів встановлено, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме:

- відповідно до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN продавець зобов`язаний разом з товаром передати оригінали товаросупровідних документів, серед яких, копія митної декларації країни відправлення. Але, вищезазначений документ до митного оформлення наданий не був.

- відповідно до пп. в) п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN ціна за товар включає в себе вартість упаковки. Але, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо згаданої складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

- відмітки в СМR від 14.08.2024 № AVC-2002 вказують на те, що перевізником є «Профі Трак», але рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг виданий ТОВ «Фейрлоджікс».

- згідно п.3.1.1 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN 10% від суми, зазначеної в специфікації до цього контракту, за поточну доставку покупець сплачує протягом 10 календарних днів з дати отримання проформи-інвойсу продавця; п. 3.1.2 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN, від суми зазначеної в додатку до цього контракту за поточну доставку, покупець сплачує протягом 10 календарних днів з дати отримання транспортних документів (включаючи коносамент). В специфікації №47 від 24.01.2024 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 01.01.2020 №3458-CL/CN 100% передплата за 7 днів до прибуття товару в порт призначення. Але до митного оформлення не надано ні фактуру-інвойс, ні коносамент, що ускладнює розрахувати митну вартість поданого до митного оформлення товару.

На підставі ч.3 статті 53 МК України, п. 2.3 Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення.

На вимогу митниці позивач листом № 2008/1 від 20.08.2024 додатково надав swift б/н від 22.07.2024, договір транспортного експедирування № 88186 від 09.04.2019, договір на перевезення № 12/02/24 від 12.02.2024, договір на перевезення № УТ-ПТ/30072024 від 30.07.2024, копію декларації країни відправлення.

Одеською митницею повідомлено декларанта, що swift від 22.07.2024 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216. Надана копія митної декларації країни відправлення не містить перекладу на українську мову, є порожнім бланком та не містить відомостей щодо зовнішньоекономічної операції. Отже, після опрацювання інформації, що була викладена у листі № 2008/1 від 20.08.2024, стосовно митної декларації № 24UA50U1 щодо направлених документів і неможливості надання інших документів для підтвердження заявленої митної вартості, встановлено, що декларантом не надані всі перелічені в повідомленні митного органу документи для підтвердження заявленої митної вартості та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, розбіжності не спростовано.

За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом обрано другорядний метод визначення митної вартості резервний та з метою забезпечення повноти оподаткування проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС і встановлено, що рівень митної вартості є більшим та становить: по товару № 1 заявлену митну вартість скориговано за резервним методом визначення митної вартості до рівня 1,51 доларів США за кг нетто (ЕМД від 08.07.2024 № UA209190/2024/016152), ніж заявлено декларантом 0,92 дол.США/кг нетто.

Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000436/1 від 20.08.2024.

Також, митницею складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/000886 від 20.08.2024 року, якою відмовлено у митному оформлені (випуску) товарів за МД №24UA50U1 від 19.08.2024 у зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості.

Не погодившись з рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, міститься в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи.

За правилами ч.6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Виходячи з аналізу наведених норм, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, суть повноважень митного органу щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів полягає у перевірці правильності визначення саме числових значень, які стосуються складових митної вартості товару і які зазначені у документах, що відповідно до статті 53 Митного кодексу України підтверджують цю митну вартість.

Тобто виявлені митним органом розбіжності (ознаки підробки, недостатність відомостей, невідповідність) повинні бути наявними саме у тих документах, що підтверджують митну вартість товарів.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 Митного кодексу України).

Згідно з пп.1-4 ч.2 ст.55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, наведені у статті 57 Митного кодексу України.

Згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

В спірному випадку підставою для коригування заявленої митної вартості товарів стала відсутність у поданих до митного оформлення документів всіх необхідних даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та наявність розбіжностей в поданих до митного оформлення документах.

За визначенням, наведеним у статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається декларантом відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У відповідності до частини 4 вказаної статті митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

В свою чергу, за визначенням, наведеним у ч.5 ст.58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно ч.ч.6, 8, 9 ст.58 Митного кодексу України платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.

Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до ч.1 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).

Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам и торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Отже, митний орган наділений повноваженнями щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, тобто правильності визначення саме числового значення і саме складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, а також щодо перевірки достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутності законодавчо встановлених обмежень для визначення митної вартості за ціною договору.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації (постанова Верховного Суду від 02.06.2015 у справі 21-498а15).

Зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вбачається, що доводи, зазначені відповідачем в рішенні, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в поданих декларантом документах відсутні розбіжності або явні ознаки підробки, факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не може слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, виходив з того, що подані позивачем документи в повній мірі давали змогу відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (контракту).

Надаючи оцінку обставинам, які стали підставою для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

За умовами укладеного позивачем зовнішньоекономічного контракту від 01.01.2020 № 3458-CL/CN ціна на товар розуміється відповідно до умов FOB QingDao згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» Міжнародної торгової падати у редакції 2010 р. (якщо у відповідній специфікації до цього контракту, підписаній обома сторонами, не зазначені інші умови згідно з Правилами «Інкотермс» 2010 р.) та включає в себе вартість навантаження товару у продавця, вартість усіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість упаковки та маркування товару, не включаючи податки та мита на території України.

Тобто, за умовами контракту вартість упаковки входить до ціни товару. В специфікації №47 від 24.01.2024 до зовнішньоекономічного контракту від 01.01.2020 №3458-CL/CN узгоджені в контракті умови поставки товару не змінювались, інше визначення ціни, ніж в п. 2.3 контракту, не обумовлено.

За таких обставин, з урахуванням положень ч.10 ст. 58 МК України, доводи відповідача, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару стала відсутність у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) інформації щодо вартості упаковки, як складової частини митної вартості товарів, є необґрунтованими.

Стосовно такої складові митної вартості як витрати на транспортування товару судом з`ясовано, що положеннями договору №88186 від 09.04.2019, укладеного між позивачем і ТОВ «Фейрлоджікс» (експедитор) передбачено, що експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта виконати, а при необхідності також і організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу морським транспортом, а клієнт зобов`язується прийняти і оплатити належним чином надані послуги на умовах і в порядку, встановленому цим договором. Відповідно пункту 2.1.1 вказаного договору транспортного експедирування №88186 від 09.04.2019, експедитор зобов`язаний здійснити підбір перевізників і укласти від свого імені з цими перевізниками договори на перевезення вантажів відповідно заявки.

Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що договором транспортного експедирування, укладеним позивачем з ТОВ «Фейрлоджікс», встановлено обов`язок останнього здійснити підбір перевізників і укласти від свого імені з цими перевізниками договори на перевезення вантажів відповідно заявки, що свідчить про правомірність залучення перевізника ТОВ «Профі Трак», якого зазначено у наданій CMR від 14.08.2024 №AVC-2002. Також наведене свідчить про відсутність жодних договірних та, відповідно, фінансових відносин між позивачем та перевізником ТОВ «Профі Трак», який залучався експедитором, тому обставини, на які посилається митниця, не є підставою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості, оскільки на впливають на числові значення транспортної складової митної вартості товару.

Стосовно аргументів митного органу про неподання фактури-інвойсу та коносаменту, то митний орган жодним чином не обґрунтував, як це зумовлює існування в документах позивача розбіжностей та відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Стосовно твердження відповідача, що swift від 22.07.2024 не є документом, що підтверджує факт оплати за оцінюваний товар, оскільки не містить обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, визначених Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку таким доводами митного органу, пославшись на ч.2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», згідно якої платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

Також як правильно встановив суд першої інстанції і це не спростовується скаржником, у поданій позивачем платіжній інструкції наявні усі обов`язкові реквізити.

Отже подані позивачем до митного органу документи дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром і не дають підстав для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.

Щодо не надання копії митної декларації країни відправлення, суд апеляційної інстанції зазначає, що митна декларація країни відправлення не визначена ч.2 ст.53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість, і тому відсутність декларації, навіть коли надання її зазначено в контракті, не може бути підставою для витребування додаткових документів.

До того ж, митна декларація країни відправлення від 16.05.2024 була надана відповідачеві на запит митного органу з листом від 20.08.2024.

З приводу доводів відповідача, що надана копія митної декларації країни відправлення не містить перекладу на українську мову, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Тобто, Митним кодексом України чітко зазначено, що декларант надає переклад документів українською мовою на відповідну вимогу митного органу.

Подані до митного оформлення документи потребують перекладу на українську мову, тільки у разі якщо дані, які містяться в них є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей зазначених у митній декларації.

Разом з тим, ані під час консультацій, ані в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не обґрунтовано необхідність здійснення такого перекладу.

Щодо посилання митного органу на те, що декларантом в повному обсязі не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товару, суд апеляційної інстанції зауважує, що, як зазначено вище, право митного органу на витребування додаткових документів (відповідно до ч.ч.3, 4 ст.53 Митного кодексу України) виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Виходячи з фактичних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позивачем при декларуванні митної вартості товару зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, до декларації внесені недостовірні або неточні відомості, надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, що є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, обраного позивачем, і розцінене митницею як заниження позивачем митної вартості.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000436/1 від 20.08.2024 та картка відмови №UA500500/2024/000886 від 20.08.2024 є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі № 160/29862/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров