Справа № 380/265/26
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/265/26
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

09 січня 2026 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача адвоката Казбулатової Оксани Миколаївни від 08 січня 2026 року про забезпечення позову у справі № 380/265/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, рішення, скасування розпорядчого документа,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними;

- визнати рішення ВЛК від 27 грудня 2025 року № 2025-1227-1314-3280-0 неправомірним як таке, що не відповідає дійсності;

- скасувати розпорядчий документ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виданий в частині ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , щодо його призову на військову службу під час мобілізації.

08 січня 2026 року представник позивача адвокат Казбулатова Оксана Миколаївна подала до суду заяву від 08 січня 2026 року про забезпечення позову.

Указана заява мотивована тим, що позивач не погоджується з висновком ВЛК, оскільки відповідно до картки № 2025-1227-1314-3280-0 обстеження та медичного огляду неправильно встановлено резус фактор крові: має бути «+», а написаний «-», що не відповідає дійсності та відсутні відомості про біохімічний аналіз крові. Також виявлений у позивача ВІЛ з діагнозом «слабо позитивний». Звертає увагу суду, що поняття «ВІЛ слабо позитивний» немає в медичній термінології, ВІЛ-інфекція має чіткі стадії (гостра, безсимптомна/латентна, ранні клінічні прояви, СНІД), а результат тесту завжди «позитивний» (виявлено вірус/антитіла) або «негативний» (не виявлено). Водночас на момент подання позовної заяви відомо, що у позивача друга клінічна стадія ВІЛу персистуюча гепатоспленомегалія неясного походження, що означає хронічний/безсимптомний перебіг хвороби - це період, коли інфекція триває роками без явних симптомів, але вірус активно розмножується і поступово ослаблює імунітет, що проявляється рецидивними інфекціями (дихальні шляхи, шкіра, ротова порожнина) та помірною втратою ваги, вимагаючи антиретровірусної терапії (АРТ) для контролю вірусу, щоб запобігти переходу до СНІДу. Цей діагноз позивачу було встановлено 11 червня 2023 року відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 151/Т і призначено терапію, яку він приймає на момент подання позовної заяви. Саме на момент подання позовної заяви позивачу потрібно додатково та більш детально пройти медичне обстеження для встановлення стадії хвороби та визначити її перебіг - прогресуюча, стабільна, безсимптомна стадія, як того передбачає стаття 5 наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», і з того моменту місцеві органи ТЦК та СП мають визначити чи підлягає позивач мобілізації, чи ні (за станом здоров`я). Такий некомпетентний та безвідповідальний підхід ВЛК не тільки ставить під сумнів висновок ВЛК, а й загрозу життю та здоров`ю безпосередньо позивачу та третім особам, а саме: чи є умови для перебування у навчальній частині військової частини НОМЕР_2 для ОСОБА_1 та забезпечення перебування третіх осіб з курсантом ОСОБА_1 ? Чи надається йому належна терапія відповідно до призначення лікаря? Далі у разі поранення, травми, каліцтва, якщо постане питання переливання крові, а резус фактор визначено неправильно та зазначено неправильно у висновку ВЛК і якщо неправильно підібрати кров, то настане смерть людини. Знову постає питання роботи з «кров`ю» позивача третіми особами на полі бою, де немає жодних засобів роботи з ВІЛ-позитивними та безпеки третіх осіб, які працюють з такими людьми. Тобто є низка медичних питань, які потрібно прояснити, а тоді визначати ступінь придатності позивача. Отже, у разі недійсності та неправомірності ВЛК, як наслідок, мобілізація позивача є неправомірною та протиправною.

З огляду на вказане просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення позаштатної постійно діючої комісії ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27 грудня 2025 року № 2025 1227-1314-3280-0 стосовно солдата ОСОБА_1 , , 12 квітня 1999 року.

Вирішуючи заяву представника позивача про забезпечення позову, суд ураховує таке.

Насамперед суд відзначає, що відповідно до вимог частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого є справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову - це надання заявнику тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Підстави та порядок вжиття заходів забезпечення позову врегульовано главою 10 розділу І КАС України.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Спосіб забезпечення позову має бути безпосередньо пов`язаним з предметом спору, співмірним суті порушеного права та водночас запобігати порушенню прав інших осіб, тобто в його основу має бути покладений принцип збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд також зазначає, що за змістом пункту 1 частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим саме на забезпечення виконання судового рішення чи ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів особи-позивача, а не забезпечення реалізації прав чи інтересів особи-позивача під час розгляду справи по суті.

Наведені ж представником позивача у заяві про забезпечення позову аргументи не дають підстави вважати, що невжиття таких заходів, про які вона вказує, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Отже, позивач не довів наявності обставин, визначених у пункті 1 частини другої статті 150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення судом ухвали про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача головно покликається на очевидну протиправність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень (рішення ВЛК від 27 грудня 2025 року № 2025-1227-1314-3280-0) та порушення законних прав позивача.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то вони повинні, насамперед, бути поза обґрунтованим сумнівом.

Тобто суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав, повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень.

В іншому разі висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 380/20209/24.

Суд також звертає увагу на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не може вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

У аспекті цього варто зауважити, що безумовно, рішення чи діяння суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на учасників правовідносин. Такі рішення чи діяння можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт ухвалення суб`єктом владних повноважень рішень, які стосуються прав та інтересів заявника, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18.

З огляду на викладене суд не встановив підстав для забезпечення позову з мотивів очевидної протиправності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Беручи до уваги вищевикладене, суд підсумовує, що представник позивача жодними належними та допустимими доказами не довела та не обґрунтувала необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, а тому суд доходить висновку, що в задоволенні поданої нею заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Казбулатової Оксани Миколаївни від 08 січня 2026 року про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст. ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 09 січня 2026 року.

Суддя Клименко О.М.