Справа № 520/5021/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 р. Справа № 520/5021/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 (головуючий суддя І інстанції: Ширант А.А.) по справі № 520/5021/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультітул-Стандарт»

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішень, карток відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мультітул-Стандарт» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати:

- рішення про коригування митної вартості товарів:

№UA807000/2024/000045/2 від 17.01.2024;

№UA807000/2024/000094/2 від 30.01.2024;

- картки відмови:

№ UA807200/2024/000057 від 17.01.2024;

№ UA807200/2024/000111 від 30.01.2024.

В обґрунтування позову зазначило, що при здійсненні митного оформлення товарів надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм МК України, безпідставно прийняла оскаржувані рішення та картки відмови, як наслідок, неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000045/2 від 17.01.2024 та картку відмови №UA807200/2024/000057 від 17.01.2024.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2024/000094/2 від 30.01.2024 та картку відмови №UA807200/2024/000111 від 30.01.2024.

Стягнуто на користь ТОВ «Мультітул-Стандарт» за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн та судового збору у розмірі 27 733,21 грн.

Харківська митниця (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просила його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, не надання належної оцінки доводам відповідача, що надані до митного оформлення документи містили розбіжності, в них відсутні всі відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказує, що до митного оформлення декларантом не надано митні декларації країни відправлення.

В свою чергу, надані декларантом транзитні митні декларації Т1 не є експортними деклараціями, не містять коду товару в графі 33, посилань на перевізні документи, вартість товару, а отже з них неможливо перевірити умови поставки товару.

Також, декларантом до митного оформлення не надано прайс-листи, каталоги від виробника товару, які містили б детальну цінову інформацію по товарам, які ввезені ним на територію України.

Вказує, що надані до митного контролю і митного оформлення калькуляції собівартості не є належним доказом на підтвердження митної вартості товару, оскільки з них неможливо встановити на які саме товари вони видані.

Також, зауважує, що умовами поставки товарів за контрактом визначено СPT, що означає, що продавець зобов`язаний оплатити витрати з транспортування товару до названого пункту призначення. Декларантом заявлено, що у загальну вартість товарів вже включені витрати на транспортування партії товару з порту у Китаї до міста призначення Одеса (Україна).

Водночас, згідно з коносаментами, портом призначення товару є Константа (Румунія). В свою чергу, контрактом не визначено чи включає в себе ціна товару витрати на перевезення, зберігання, вартість розвантажувально- навантажувальних робіт в порту Константа, Румунія.

Натомість, декларант не надав жодного документу щодо понесених витрат з завантаженням на транспортний засіб для доставки в Україну а також із зберіганням товару в порту, складах. Таким чином, відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування не підтверджені документально.

Всупереч нормам ст. 53 МК України позивачем не надано до митного органу договори перевезення з ПП «Національні традиції» та Cosco shipping logistics (перевізники).

Просить врахувати недоліки у CMR №3328, а саме відсутність підпису перевізника.

Також, звертає увагу, що в інвойсі №RAJ/MUL231204/2 не зазначені умови оплати, тоді як умовами контракту передбачено що ціна і умови оплати узгоджуються і встановлюються в Інвойсі.

Вказує, що декларантом не надано договір щодо морського перевезення, рахунок на оплату морського перевезення (фрахту), банківські та платіжні документи, що підтверджують факт передплати морського фрахту по товару, що розмитнювався за митною декларацією № 24UA77U2.

Вказує, що задекларований рівень митної вартості товарів, поданих до митного контролю та митного оформлення нижче, ніж рівень митної вартості на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями раніше.

Також, за твердженням апелянта, суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам митного органу щодо спрацювання спеціалізованої бази ЄАІС Держмитслужби, як обґрунтовану підставу для виникнення у відповідача сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості ввезених товарів та можливість останнього застосувати резервний метод визначення митної вартості з огляду на не надання підприємством додаткових документів на запит митниці.

Як наслідок, вважає, що ним правомірно прийняті рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо скасування карток відмови у митному оформленні, оскільки на час звернення позивача до суду останні вичерпали свою дію, а отже права та інтереси ТОВ «Мультітул-Стандарт» жодним чином не порушені.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції не враховано, що стягнута з відповідача сума витрат на правничу допомогу є завищеною, не співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

Зазначає, що дана справа є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, за аналогічним спором наявні численні судові рішення судів різних інстанцій, що суттєво спрощувало роботу адвоката при підготовці процесуальних документів.

Також, звертає увагу, що позивачем при зверненні до суду першої інстанції сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір». Водночас, судом першої інстанції не враховано наведених обставин та безпідставно стягнуто на користь позивача судовий збір в повному розмірі.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 08.08.2023 між ТОВ «Мультітул-Стандарт» (покупець) та Rajhans Trading FZCO (ОАЕ)(Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № RTF/MLS20230808, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товари сорту, а покупець оплатити товар відповідно до умов цього договору.

Поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі. Постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна в порту навантаження в зазначену дату або в узгоджений період. Вантажовідправниками по даному контракту, окрім постачальника, можуть бути: Shaoxing Angmai Import and Export Co., LTD, адреса: 21st floor (west), building B, Wonder plaza, Keiqiao Shaoxing, Zhejiang, China (ст.3 Контракту, з урахуванням додаткової угоди від 21.11.2023).

Ціна за одиницю товару узгоджується і встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію товару до цього договору. Загальна сума договору визначається загальною кількістю поставленого товару за договором. Валюта контракту і платежів долар США.( ст. 4 Контракту)

Оплата товару здійснюється за безготівковим розрахунком на рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі. Сторони домовились, що оплата товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу три місяці з момент поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата на розсуд покупця (абзаци 1, 2 ст. 5 Контракту).

17.11.2023 та 04.12.2023 позивач придбав у Rajhans Trading FZCO тканину на загальну суму 35 075,47 дол. США та 33 441,42 дол. США, що підтверджується комерційними інвойсами № RAJ/MUL231117 від 17.11.2023 та № RAJ/MUL231204/2 від 04.12.2023 відповідно.

16.01.2024 та 29.01.2024 з метою митного оформлення товарів декларантом подані митні декларації № 24UA45U1 та № 24UA77U2, в яких митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору в розмірі 35 075,47 дол. США та 33 441,42 дол. США відповідно.

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією № 24UA45U1 позивач надав: пакувальний лист (Packing list) №RAJ/MUL231117 від 17.11.2023, рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №RAJ/MUL231117 від 17.11.2023, коносамент (Bill of lading) № COSU від 22.11.2023, автотранспортна накладна (Road consignment note) № 7809 від 10.01.2024, декларація (Dispatch note model T1) № MRN24ROCT11 від 10.01.2024, декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № RAJ/MUL231117 від 17.11.2023, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-42/01-2024 від 15.01.2024, розрахунок ціни (калькуляція) № RAJ/MUL231117 від 17.11.2023 (з перекладом), зовнішньоекономічний договір (контракт) №RTF/MLS20230808 від 08.08.2023 з додатковими угодами, договір про надання послуг митного брокера № 23/02 від 23.02.2021, видаткова накладна № RAJ/MUL231117 від 17.11.2023 (з перекладом), відвантажувальна специфікація № RAJ/MUL231117 від 17.11.2023 (з перекладом), комерційна пропозиція № RAJHANS20230724 від 24.07.2023 (з перекладом), листи № 01/12-27 від 12.01.2024, № 12/27-5 від 27.12.2023, № RAJ/MUL231117-1 від 17.11.2023, № RAJ/MUL231117-2 від 17.11.2023, № RAJ/MUL231117-3 від 17.11.2023, № RAJ/MUL231117-4 від 17.11.2023, № RAJ/MUL231117-5 від 17.11.2023, прейскурант (прайс-лист) виробника товару № RAJHANS20231010/12 від 10.10.2023 (з перекладом), якісний опис № RAJ/MUL231117 від 17.11.2023 (з перекладом).

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією № 24UA77U2 позивач надав: пакувальний лист (Packing list) RAJ/MUL231204/2 від 04.12.2023, рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № RAJ/MUL231204/2 від 04.12.2023, коносамент (Bill of lading) №87 від 12.12.2023, автотранспортна накладна (Road consignment note) №3328 від 26.01.2024, декларація (Dispatch note model T1) №MRN24ROCT23 від 26.01.2024, декларація про походження товару (Declaration of origin) № RAJ/MUL231204/2 від 04.12.2023, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-60/01-2024 від 29.01.2024, розрахунок ціни (калькуляція) № RAJ/MUL231204/2 від 04.12.2023 (з перекладом), зовнішньоекономічний договір (контракт) № RTF/MLS20230808 від 08.08.2023 з додатковими угодами, договір про надання послуг митного брокера № 23/02 від 23.02.2021, видаткова накладна № RAJ/MUL231204/2 від 04.12.2023 (з перекладом), відвантажувальна специфікація № RAJ/MUL231204/2 від 04.12.2023 (з перекладом), комерційна пропозиція № RAJHANS20230724 від 24.07.2023 (з перекладом), листи № 01/12-2 від 12.01.2024, № 01/27-2 від 27.01.2024, № RAJ/MUL231204/2-1 від 04.12.2023, № RAJ/MUL231204/2-2 від 04.12.2023, № RAJ/MUL231204/2-3 від 04.12.2023, № RAJ/MUL231204/2-4 від 04.12.2023, № RAJ/MUL231204/2-5 від 04.12.2023, прейскурант (прайс-лист) виробника товару № RAJHANS20231025/002 від 25.10.2023 (з перекладом), якісний опис № RAJ/MUL231204/2 від 04.12.2023 (з перекладом).

З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, в зв`язку з надходженням до ВКМВ УКАМП запиту щодо вирішення спірного питання правильності визначення митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з проведенням верифікації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарі, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 № 476. Також зазначено, що декларант за власним бажанням може подати наявні у нього додаткові документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

17.01.2024 та 30.01.2024 декларант на вимогу митного органу повідомив, що за контрактом від 08.08.2023 не передбачено отримання платежів від третіх осіб, у відношенні товару, відвантаженого по інвойсам №RAJ/MUL231117 та № RAJ/MUL231204/2, посередницькі послуги не залучались, що додатково підтверджується листами постачальника, наданими до митного оформлення.

Вказав, що за умовами контракту від 08.08.2023 оплата товару здійснюється шляхом відстрочки платежу три місяці з моменту поставки (митного оформлення), можлива стовідсоткова передоплата на розсуд покупця. Інвойсами передоплату не визначено. Тобто сторони домовились, що покупець повинен здійснити платіж протягом трьох місяців з моменту поставки товару. Отже, оскільки на час митного оформлення оплата за партію оцінюваного товару не здійснена, як наслідок, банківські документи у декларанта відсутні.

Також, зазначив, що ліцензійний та авторський договір покупця не укладались, прайс-лист, митну декларацію №MRN24ROCT23 від 26.01.2024 та висновок експерта подані разом із митними деклараціями.

Звернув увагу, що усі необхідні та наявні у ТОВ «Мультітул-Стандарт» документи надано та знаходяться у Харківської митниці, інші документи надаватись не будуть.

В подальшому, митним органом прийняті рішення про коригування митної вартості:

№UA807000/2024/000045/2 від 17.01.2024;

№UA807000/2024/000094/2 від 30.01.2024;

та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення:

№ UA807200/2024/000057 від 17.01.2024;

№ UA807200/2024/000111 від 30.01.2024.

Не погодившись з рішеннями про коригування митної вартості та картками відмови, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення та картки відмови прийняті відповідачем необґрунтовано, а тому є протиправними.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення ст. 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Із положень частин 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За приписами ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

За положеннями статей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Єдиними підставами, які надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

В той же час, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16, від 04.06.2020 у справі №1.380.2019.001823, від 01.04.2021 у справі № 260/695/19.

Водночас, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).

Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.

Судовим розглядом установлено, що митне оформлення товарів здійснювалось позивачем за основним методом (ціною контракту від 08.08.2023) з урахуванням інвойсів.

Позивачем до митного оформлення подані митні декларації, а також документи на підтвердження вартості товарів, що поставляються в Україну.

Відповідачем за результатами розгляду митної декларації та документів прийняті спірні рішення про коригування митної вартості товарів.

У графі 33 рішень в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зокрема, зазначено:

- документи під кодом 9000 прайс - листи № RAJHANS20231010/1 та № RAJHANS20231025/0, але повинні бути зазначені під кодом « 3014» не можна вважати прайс-листами, адже вони містять інформацію тільки стосовно позиції, наданої до митного оформлення, є по суті офертою для конкретного покупця, тобто видані продавцем безпосередньо ТОВ "Мультітул-Стандарт" та не відображають "дійсну вартість товару;

- декларантом не надана інформація, щодо вартості фрахту товару з Китаю, тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості;

- у митній декларації заявлено умови поставки СРТ Одеса, але згідно коносаментів зазначені маршрути Shanghai Constanta, Ningbo Constanta, тобто можливе не додання всіх складових розрахунку митної вартості;

- декларантом не надано митну декларацію країни відправлення;

- наданий до митного оформлення Висновок експерта від 15.01.2023 взято митницею до уваги, але він не може слугувати підставою для підтвердження заявленої митної вартості товарів, через невідповідність Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» пп. 56-60 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440;

- у CMR №3328 в гр. 23 відсутній підпис перевізника;

- відсутня заявка, договір щодо транспортно-експедиційних послуг, рахунок щодо транспортних послуг, довідка щодо транспортних послуг;

- відсутній транспортний договір щодо морського перевезення згідно коносаменту № 87;

- в інвойсі № RAJ/MUL231204/2 не зазначені умови оплати;

- не надано всі витребувані документи на запит митниці.

Джерелом інформації по товарам слугувала цінова інформація, що наявна в АСМО Інспектор та ЄАІС про митні оформлення товарів митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін, а саме:

за рішенням №UA807000/2024/000045/2 від 17.01.2024: по товару № 1 - МД від 22.11.2023 № UA100330/2023/157029, де розрахунок митної вартості складає 3,97 дол. США/кг; по товару № 2 МД від 01.12.2023 № UA205170/2023/38718, де розрахунок митної вартості складає 3,97 дол. США/кг;

за рішенням № UA807000/2024/000094/2 від 30.01.2024: по товару № 1 - МД від 15.01.2024 № UA205170/2024/846, де розрахунок митної вартості складає 3,97 дол. США/кг; по товару № 2 МД від 19.12.2023 № UA500100/2023/6393, де розрахунок митної вартості складає 3,97 дол. США/кг.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК України.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції надані позивачем документи містили всі відомості, в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів та ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Щодо доводів апелянта про ненадання декларантом на підтвердження витрат на транспортування транспортного договору щодо морського перевезення, договору та заявки про перевезення з перевізниками, транспортних довідок, заявок на перевезення, інформації щодо вартості фрахту товару з Китаю колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 53 МК України передбачено, що серед документів на підтвердження митної вартості товару надаються також: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Тобто, транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, на підтвердження митної вартості товару надаються, але виключно в тому випадку, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Так, ст. 3 контракту № RTF/MLS20230808 від 08.08.2023 передбачено, що поставка товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі.

В свою чергу, інвойсами №RAJ/MUL231117 та № RAJ/MUL231204/2 визначено умови поставки СРТ, Одеса, Україна.

Згідно з правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" в редакції 2010 року, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/ перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Отже, умовами поставки CPT саме на продавця покладається обов`язок оплатити всі витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, а тому додавати такі витрати відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України під час визначення митної вартості не потрібно.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.05.2022 у справі № 810/1661/17.

Крім того, відповідачу з митними деклараціями позивачем надавалися листи постачальника на підтвердження того, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені до ціни товару, проте такі безпідставно не враховані митним органом при прийнятті спірних рішень.

Враховуючи, що за умовами поставки СРТ, Одеса, Україна всі витрати на транспортування включено у вартість товару, тому висновки митного органу щодо не підтвердження транспортних витрат, наведені в спірних рішеннях, не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.

Щодо доводів скаржника про те, що згідно з коносаментами, портами відвантаження товару є Шанхай та Нінгбо (Китай), портом призначення - Константа (Румунія), тоді як контрактом не визначено чи включає в себе ціна товару витрати на перевезення, зберігання, вартість розвантажувально-навантажувальних робіт в порту Константа, Румунія колегія суддів зазначає, що коносамент видається виключно на ту частину маршруту, на якій товар транспортується саме морським транспортом, тоді як в подальшому товар позивача переміщувався через митний кордон України не морським, а автомобільним транспортом, на підтвердження чого декларантом митному органу надано міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR).

При цьому, як вже зазначалось, всі витрати на транспортування включено у вартість ввезених товарів, а тому вимога митниці надати додаткові документи на підтвердження таких витрат є безпідставною.

Щодо доводів скаржника про не надання декларантом митних декларацій країни відправлення колегія суддів зазначає, що митна декларація країни відправлення не належить до основних документів згідно ст. 53 МК України, які підтверджують митну вартість товарів.

Такий документ може бути поданий для митного оформлення, але лише в якості додаткового, у тому випадку, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі № 815/6805/17.

Колегія суддів зауважує, що документами, які підтверджують митну вартість товарів є комерційні інвойси, якими визначено вартість та умови поставки а не митна декларація країни відправлення.

Враховуючи, що умови поставки у даних господарських відносинах між позивачем та його Постачальником визначені саме у комерційному інвойсі, тому ненадання ТОВ «Мультул-Стандарт» митної декларації країни відправлення не є беззаперечною підставою для коригування митної вартості імпортованих товарів.

Натомість, на підтвердження факту експорту товарів, відповідачу надавались транзитні декларації T1, що визнається митним органом.

Водночас, відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано обґрунтувань необхідності подання позивачем саме митної декларації країни відправлення за умови наявності в його розпорядженні інших документів, якими підтверджується вартість товару, умови його поставки та факт експорту.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в інвойсі № RAJ/MUL231204/2 умов оплати товару колегія суддів вважає такими, що не є правомірними підставами для коригування митної вартості товару, оскільки умови оплати товару визначені ст. 5 Контракту, а саме: відстрочка платежу три місяці з моменту поставки (митного оформлення) або, за бажанням покупця - стовідсоткова передоплата.

Враховуючи, що інвойсом № RAJ/MUL231204/2 не визначено умов оплати товару, слід вважати, оплата здійснюється на умовах відстрочки платежу.

Стосовно посилання скаржника на відсутність каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів), тоді як наданий до митного оформлення прайс-лист є по суті офертою для конкретного покупця, та не відображає "дійсну вартість" товару колегія суддів зазначає, що прайс-лист - це перелік пропозицій товару та цін, що складається виробником (продавцем) товару в процесі здійснення його господарської діяльності та не є товаросупровідним документом. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника (продавця) товару вказаного документу чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Отже, відомості, наведені у прайс-листі, не мають імперативного характеру і у разі його наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.01.2022 у справі № 810/3667/15.

В постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 Верховний Суд вказує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом і у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 420/2792/19, від 01 березня 2023 року у справі № 420/18880/21.

Також колегія суддів зауважує, що продавець самостійно визначає ціни для своїх контрагентів, що є однією з базових основ забезпечення свободи підприємницької діяльності. Так, долучені декларантом прайс-листи оформлено саме для двосторонніх відносин між позивачем та компанією Rajhans Trading FZCO. Відповідно до рівня цін вказаних у цьому документі безпосередньо здійснювалась поставка товару покупцю, що не заперечується відповідачем.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у графі 23 CMR №3328 підпису перевізника, що може впливати на вартість послуг з транспортування.

Відповідно до ч.1 ст. 335 МК України під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу в паперовій або електронній формі такі документи та відомості:

1) при перевезенні автомобільним транспортом:

б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні).

Міжнародне перевезення вантажів здійснюється відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956), ратифікованої Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" (далі - Конвенція).

Суть прийняття Конвенції - стандартизація умов, що регулюють договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, зокрема стосовно документів, які застосовуються під час такого перевезення та відповідальності перевізника.

Статтею 11 Конвенції передбачено, що відправник разом із вантажною накладною має надати Перевізнику документи та забезпечити інформацією, необхідними для здійснення митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до поставки вантажу. При цьому на Перевізнику не лежить обов`язок перевірки вірності та адекватності цих документів та інформації.

При прийнятті вантажу відповідно до ч.1 ст.8 Конвенції перевізник зобов`язаний перевірити:

1) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць;

2) зовнішній стан вантажу та його упаковки;

Разом з цим, ч.1 ст.5 вказаної Конвенції передбачено, що вантажна накладна (CMR) складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна.

Крім цього, статтею 6 Конвенції встановлено обов`язкові реквізити вантажної накладної (CMR), а саме:

a) дата і місце складання вантажної накладної;

b) ім`я та адреса відправника;

c) ім`я та адреса перевізника;

d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

e) ім`я та адреса одержував;

f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальне позначення;

g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;

h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу;

i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладення договору до доставки вантажу);

j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей;

k) заява про те, що перевезення здійснюється незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Таким чином, наведеною Конвенцією не передбачено обов`язку ані відправника, ані перевізника проставляти на вантажній накладній (CMR) свої підписи. Відповідно до ст.5 згаданої Конвенції достатньо внести надруковані підписи або штампи сторін договору перевезення.

Дослідивши міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 3328, колегія суддів зазначає, що остання містить, в тому числі штамп перевізника, на якому проставлено його назву, адресу, номер телефону, ідентифікаційний код, номер ліцензії.

Верховний Суд в постанові від 28.02.2024 у справі № 815/1460/18 у справі зазначив, що наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.

Таким чином, лише відсутність власноручного підпису перевізника в окремій графі міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 3328 беззаперечно не свідчить про заниження митної вартості товару.

Доводи скаржника щодо наявності рішень про визначення митної вартості за подібним товаром колегія суддів оцінює критично, оскільки рішення про коригування митної вартості складається тільки на ту партію товару, яка проходить митне оформлення і не може впливати на подальше оформлення інших товарів (партій товарів) по ціні, вказаній у попередніх рішеннях про коригування митної вартості.

Щодо посилань апелянта на невідповідність наданого позивачем до митного оформлення експертного висновку вимогам ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пп. 56-60 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 №1440, як на підставу для коригування митної вартості товарів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що п. 8 ч. 3 ст. 53 МК України встановлено, що митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках може витребувати такі додаткові документи як висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, та лише у випадку наявності такого документа.

Колегія суддів наголошує, що відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані позивачем товари, встановлено не у висновку експерта, а безпосередньо в інвойсах. При цьому, висновок експерта наданий позивачем додатково на підтвердження відсутності заниження митної вартості товару.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.04.2023 у справі № 826/7411/15, висновки про якісні і вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини є додатковим документом, який подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинні оцінюватися у комплексі з іншими документами, поданими позивачем, а інформація, що міститься в таких висновках має виключно інформаційний характер і не може бути визначальною при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.

Доводи скаржника як на підставу визначення митної вартості товару за резервним методом - не надання позивачем на запит митниці договору (угоди, контракту) з третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), та висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності! такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Колегія суддів зазначає, що вказані у ч. 3 ст. 53 МК України документи мають надаватись митному органу лише за їх наявності у декларанта. Натомість, відсутність таких документів з огляду на їх не складання не слугувати підставою для прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товару.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару та додатково під час оскарження спірного рішення, вважає, що останні кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Посилання апелянта на те, що при виконанні митних формальностей за спірними митними деклараціями спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, колегія суддів вважає такими, що не стосується обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.

Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а. Підстав для відступу від цього висновку колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів також враховує, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації позивача, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Саме такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16.

Крім того, колегія суддів зауважує, що спірні рішення про коригування митної вартості не містять обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованого митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідач обмежився лише посиланням на номери митних декларацій, взятих за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань, зокрема, не зазначивши митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа №400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Митниця не надала доказів на підтвердження обставин, що позивачем у митних деклараціях було зазначено не всі складові числового значення задекларованої митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

В свою чергу, позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів прийняті відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Як наслідок, підлягають скасуванню і спірні картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнята відповідачем на підставі рішення про коригування митної вартості.

Доводи апеляційної скарги про неможливість підприємства звертатись до суду із вимогою про скасування карток відмови з огляду на те, що останні вичерпали свою дію колегія суддів вважає помилковими зважаючи на наступне.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 256 МК України визначено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Відповідно до ч. 9-10 ст1 264 МК України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною 12 ст. 264 МК України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику..

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації та у митному оформленні (випуску) товарів є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи органу доходів і зборів про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 МК України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Таким чином, картка відмови у митному оформленні є рішенням митного органу, яке впливає на права та обов`язки декларанта та яке може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки відповідають практиці Верховного Суду викладену у постановах від 18 червня 2020 року у справі №813/2657/16, від 04 вересня 2020 року у справі № 825/573/17.

Щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду: договір про надання правової допомоги від 15.02.2024 з додатковими угодами .

Судом встановлено, що представництво інтересів ТОВ «Мультітул-Стандарт» здійснювалось Адвокатським бюро «Бідної Оксани Іванівни» на підставі договору про надання правової допомоги від 15.02.2024.

Відповідно до п. 3.1 Договору розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатковій угоді у фіксованому розмірі.

Додатковою угодою № 1 від 15.02.2024 до Договору сторони домовились, що за даним договором Бюро приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги клієнту щодо визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів: №UA807000/2024/000045/2 від 17.01.2024 та №UA807000/2024/000094/2 від 30.01.2024; карток відмови: № UA807200/2024/000057 від 17.01.2024 та № UA807200/2024/000111 від 30.01.2024, винесених Харківською митницею на суму надмірно нарахованих митних платежів через коригування в розмірі 1 445 147,41 грн.

Цього ж дня, сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою узгоджено, що розмір гонорару Бюро за надання правової допомоги за цим договором складає фіксовану суму 60 000,00 грн. Клієнт сплачує гонорар Бюро у повному розмірі до кінця березня 2024 р.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом в межах договору надано позивачу послуги з підготовки позовної заяви, відповіді на відзив, клопотання про прискорення розгляду справи.

Так, позивач просив суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 60 000,00 грн, проте судом першої інстанції заява задоволена частково та стягнуто на користь позивача 15 000 грн виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.

Суд першої інстанції зазначив, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. При цьому, вказував, що мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим вважав, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Отже, враховуючи складність справи, наявність численних судових рішень судів різних інстанцій за подібним предметом спору, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що дана справа є справою незначної складності з невеликим обсягом досліджуваних доказів, отже підготовка даної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Водночас, судом першої інстанції враховані вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зменшено розмір витрат на правову допомогу, заявлених позивачем до відшкодування.

Колегія суддів зауважує, що предметом адміністративної справи є митний спір, що стосується скасування рішень про коригування митної вартості. Складність таких категорій справ пояснюється специфікою їх супроводу, яка передбачає наявність в адвоката глибокої професійної спеціалізації в галузі митного права.

Інших обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт апеляційна скарга не містить, так само як і не містить розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд апеляційної інстанції таких обставин також не встановив.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Мультітул-Стандарт» за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 27 733,21 грн, який стягнутий судом першої інстанції за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас, суд першої інстанції не звернув уваги, що судовий збір за подання позову майнового характеру на суму 1 445 147,41 грн становить 21 677,21 грн (1,5% від 1 445 147,41 грн).

Крім того, позовна заява подана ТОВ «Мультітул-Стандарт» подана через систему «Електронний суд», а отже за її подачу мав застосовуватись коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, передбачений ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, за подання позову до сплати підлягав судовий збір у розмірі 17 341,77 грн (21 677,21 грн х 0,8).

Враховуючи наведене, відповідно до ст. 139 КАС України, на користь позивача підлягали стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 17 341,77 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці.

Натомість, суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права, що призвело до помилкового висновку про стягнення на користь позивача сплаченого судового збору в повному розмірі.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм процесуального права в частині вирішення питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, колегія суддів дійшла висновку про його зміну в цій частині.

В іншій частині судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 по справі № 520/5021/24 - змінити в частині розподілу витрат зі сплати судового збору, виклавши абзац четвертий резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультітул-Стандарт» за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн. та судового збору у розмірі 17 341,77 грн. (сімнадцять тисяч триста сорок одна гривня 77 коп.)

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі № 520/5021/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц Я.В. П`янова