Справа № 520/26957/25
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року № 520/26957/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_3 , в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 03.09.2025 року про відмову ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до заяви від 03.09.2025 року;

- зобов`язати Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 03.09.2025 року про відмову ОСОБА_2 відповідно до заяви від 03.09.2025 року, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Департамент реєстрації Харківської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_3 подав до суду пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 03.09.2025 року звернулася до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . В заяві мати ОСОБА_1 надала дозвіл на реєстрацію місця проживання своєї доньки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Управлінням реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради відмовлено ОСОБА_2 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та підпункту 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №265 особа подала документи або відомості, передбачені законодавством, не в повному обсязі, а саме: відсутня згода другого з батьків або іншого законного представника на реєстрацію місця проживання особи, яка не досягла 18-річного віку, що суперечить пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

Вважаючи протиправним оскаржуване рішення, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Приписами частини 1 статті 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» №1871-IX від 5 листопада 2021 року (далі по тексту - Закон України №1871-IX) передбачено, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою:

1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом;

2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою;

3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) (частина 1, 2 статті 4 Закону України №1871-IX).

За частинами 3, 4 статті 5 Закону України №1871-IX задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.

За частинами 6, 7 статті 5 Закону України №1871-IX реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.

Декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою такою особою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (надалі по тексту також - електронна форма) здійснюється виключно:

1) у житлі приватної форми власності, за умови внесення відомостей про це житло до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

2) у гуртожитку, що не належить особі на праві власності, спільної власності (спільної часткової або спільної сумісної власності), за умови надання згоди уповноваженої особи з управління (утримання) гуртожитку, що належить до сфери управління підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності (надалі по тексту також - уповноважена особа житла).

Згідно з частинами 2, 3 статті 7 Закону України №1871-IX дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами.

Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж зареєстроване або задеклароване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку, встановленого статтею 15 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №1871-IX у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (надалі по тексту також - представник).

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України №1871-IX визначено перелік документів, що додаються до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи, зокрема:

1) паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними;

2) свідоцтво про народження - для дітей віком до 14 років;

3) документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України);

4) документи, що посвідчують особу законного представника (представника);

5) документи, що підтверджують повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, якщо законними представниками дитини є її батьки чи один із батьків;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору;

7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

За частиною 4 статті 9 Закону України №1871-IX під час особистого відвідування особою органу реєстрації заява про реєстрацію місця проживання (перебування) формується посадовою особою органу реєстрації з використанням відповідних програмно-технічних засобів та відтворюється у паперовій формі.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач у рішенні про відмову ОСОБА_2 у реєстрації місця проживання, посилався відсутність згоди другого з батьків або іншого законного представника на реєстрацію місця проживання особи, яка не досягла 18-річного віку, що суперечить пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України №1871-IX орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо:

1) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування);

2) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям у поданих особою документах або даних;

3) особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі;

4) у поданих особою документах або відомостях містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними, або строк дії паспортного документа іноземця чи особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, закінчився;

5) за декларуванням або реєстрацією місця проживання (перебування) особи звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів;

6) житлу, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), не присвоєна адреса у встановленому порядку;

7) за адресою житла, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), наявний об`єкт нерухомого майна, який не належить до житла;

8) відомості реєстру територіальної громади щодо задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком до 14 років не відповідають відомостям, наведеним у заяві (декларації), поданій стосовно цієї дитини;

9) дані реєстру територіальної громади щодо задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не відповідають відомостям, наведеним у заяві (декларації), поданій цією дитиною.

Так, відповідачем відмовлено у реєстрації місця проживання (перебування) за заявою позивача не з підстав визначених частиною 1 статті 12 Закону України №1871-IX, а на підставі пункту 32 Порядку №265.

Відповідно до пункту 31 Порядку №265 особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування).

Згідно з пунктом 32 Порядку №265 у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти.

У разі коли місце проживання батьків або інших законних представників особи віком до 18 років задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається (пункт 34 Порядку №265).

Відповідно до пункту 35 Порядку №265 для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), уповноважена особа житла або уповноважена особа спеціалізованої соціальної установи, закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням подає:

1) заяву за формою згідно з додатками 2, 3 і 8;

2) паспортний документ особи або довідку про звернення за захистом в Україні (для осіб, які реєструють місце перебування);

3) свідоцтво про народження (для дітей віком до 14 років), крім іноземців та осіб без громадянства, або документ про реєстрацію народження, виданий компетентним органом іноземної держави і легалізований у встановленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

4) довідку про реєстрацію особи громадянином України (у разі здійснення вперше реєстрації місця проживання дитини віком до 14 років, у свідоцтві про народження якої зазначено, що батьки або один із батьків є іноземцем чи особою без громадянства);

5) документи, що підтверджують:

право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них;

право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, іншого надавача соціальних послуг з проживанням (довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, іншого надавача соціальних послуг з проживанням за формою згідно з додатком 4, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у таких установах або закладах);

6) відомості або документ, що підтверджує сплату адміністративного збору (не подається у разі здійснення реєстрації місця перебування);

7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Як вже зазначалось судом відповідач у рішенні про відмову ОСОБА_2 у реєстрації місця проживання, посилався відсутність згоди батька на реєстрацію місця проживання особи, яка не досягла 18-річного віку.

Так, що матір`ю ОСОБА_2 є ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), а батьком ОСОБА_3 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі 644/11095/24 від 20.01.2025 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 повернуто дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

ОСОБА_2 03.09.2025 року звернулася до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . В заяві мати ОСОБА_1 надала дозвіл на реєстрацію місця проживання своєї доньки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Управлінням реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради відмовлено ОСОБА_2 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та підпункту 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №265 особа подала документи або відомості, передбачені законодавством, не в повному обсязі, а саме: відсутня згода другого з батьків або іншого законного представника на реєстрацію місця проживання особи, яка не досягла 18-річного віку, що суперечить пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

При цьому, Закон України №1871-IX не містить прямої вказівки (вимоги) про те, що для реєстрації місця проживання дитини віком від 14 до 18 років за адресою зареєстрованого/задекларованого місця проживання одного з батьків потрібна згода другого з батьків, який проживає окремо.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.06.2023 у справі №420/12209/22 (провадження № К/990/9220/23) висловив позицію щодо можливості (дозволеності) реєстрації місця проживання особою віком від 14 до 18 років за адресою зареєстрованого/задекларованого місця проживання (перебування) одного з її батьків за відсутності на те згоди іншого з батьків та сформував наступні правові висновки:

«…- особа (дитина) віком від 14 до 18 років може самостійно або за посередництва свого представника, зокрема одного з батьків, реєструвати місце свого проживання (перебування) у порядку, визначеному Законом України №1871-IX, а також постановою Кабінету Міністрів України;

- Закон України №1871-IX не містить вимоги щодо необхідності отримання/надання - у разі реєстрації дитини віком від 14 до 18 років місця свого проживання (перебування) під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) - згоди обох батьків (або інших законних представників) для реєстрації свого місця проживання за адресою житла, в якому задекларований/зареєстрований один з батьків дитини віком від 14 до 18 років;

- відмова у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 12 Закону України №1871-IX, не може основуватися на вимогах/приписах підзаконного акта; положення пункту 32 Порядку №265 потрібно застосовувати спираючись передовсім на положення закону й мету його регулювання відповідної сфери правовідносин;

- спір, що виник у зв`язку з відмовою органу реєстрації у реєстрації місця проживання (перебування) неповнолітньої особи - у тому контексті, який розглядається в цій справі - не охоплює відносин, що випливають із прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, зміст яких визначений у Сімейному кодексі України. Спірні правовідносини на кшталт тих, про які тут мовиться, стосуються суто правомірності дій/рішень органу реєстрації щодо реєстрації місця проживання (перебування) особи віком від 14 до 18 років, що ніяким чином не впливає на участь батьків (одного з батьків) у вихованні дитини…».

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином посилання відповідача на приписи Порядку №265, як на підставу правомірності прийняття спірного рішення щодо відмови дитині, яка досягла 14 років у здійсненні реєстрації місця проживання без згоди батька, є безпідставними, оскільки Закон України №1871-IX не містить вимог про надання згоди обох батьків (чи інших законних представників) для реєстрації місця проживання дитини віком від 14 до 18 років - за зверненням такої дитини до органу реєстрації у встановленому порядку - за адресою зареєстрованого/задекларованого місця проживання одного з батьків.

Суд зазначає, що у даному випадку пріоритетними нормами є саме норми Закону України №1871-IX, а не Порядку №265, зокрема пункту 32 (у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків,) оскільки закони мають вищу юридичну силу, а всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17.10.2002 №17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відтак, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, оскаржуване у даній справі рішення винесено не обґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Отже, рішення Відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 03.09.2025 року про відмову ОСОБА_2 у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до заяви від 03.09.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, в оскаржуваному рішенні не надано жодної оцінки документам доданим до заяви ОСОБА_2 .

За таких обставин, відповідачем неналежним чином розглянуто заяву та додані документи ОСОБА_2 .

Третя особа ОСОБА_3 посилався на відсутність у нього прав на помешкання та відсутності реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, третьою особою надано до суду копію витягу з реєстру територіальної громади, згідно якого ОСОБА_3 18.11.2025 знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .

Також, третью особою надано копію договору дарування квартири від 12.11.2025, згідно якого ОСОБА_3 подарував іншій особі квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Проте, вказані третьою особою обставини виникли після винесення оскаржуваного рішення.

При цьому, у спірних правовідносинах суд надає оцінку оскаржуваному рішенню на час його винесення.

Отже, вказані посилання третьої особи є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на те, що відповідачем не було розглянуто заяви з доданими документами позивача належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в даній частині шляхом зобов`язання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 03.09.2025 року про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням висновків суду.

Враховуючи те, що заяву позивача та додані документи не було розглянуто належним чинлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька ОСОБА_3 , звернені на майбутнє та не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради (майдан Павлівський, 4, м. Харків, 61003), третя особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 03.09.2025 року про відмову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до заяви від 03.09.2025 року.

Зобов`язати Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 03.09.2025 року про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.