Справа № 200/8222/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року справа №200/8222/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Аляб`єв І.Г.), складеного в повному обсязі 18 червня 2025 року, у справі № 200/8222/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Департамента пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України про:

визнання протиправними дій щодо незарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 08.12.1994 по 13.05.1997, з 21.05.1997 по 24.11.1997, з 02.12.1997 по 27.05.1998, з 01.04.2024 по 01.08.2024 та призначення пенсії без врахування положень ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,

зобов`язання зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 08.12.1994 по 13.05.1997, з 21.05.1997 по 24.11.1997, з 02.12.1997 по 27.05.1998, з 01.04.2024 по 01.08.2024 та здійснити перерахунок пенсії з 24.07.2024 у розмірі 80% середньої заробітної плати відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 08.12.1994 по 13.05.1997, з 21.05.1997 по 24.11.1997, з 02.12.1997 по 27.05.1998, з 01.04.2024 по 01.08.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 24.07.2024 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням до пільгового стажу позивача періоди роботи 08.12.1994 по 13.05.1997, з 21.05.1997 по 24.11.1997, з 02.12.1997 по 27.05.1998, з 01.04.2024 по 01.08.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії з 24.07.2024 у розмірі 80% середньої заробітної плати відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що з урахуванням висновків суду щодо зарахування спірних у цій справі періодів роботи, загальний пільговий стаж складає більше 15 років, що є підставою для застосування вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»

Крім того, не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що управлінням правомірно відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку непідтвердженим пільгового стажу роботи позивача.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії відповідно до ст. 114 Закону №1058.

20.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою в якій просив зарахувати до Списку №1 період роботи 1994-1998.

Листом Пенсійного фонду України від 17.09.2024 № 39060-45842/К-03/8-2800/24 повідомлено позивача, що на підставі заяви від 24.07.2024 позивачу з 24.07.2024 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, розмір якої обчислено відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому уточнюючі довідки відповідно до додатку 5 до Порядку № 637 позивачем не надано.

З довідки РС-право вбачається, що до пільгового стажу роботи не зараховано періоди з 08.12.1994 по 13.05.1997, з 21.05.1997 по 24.11.1997, з 02.12.1997 по 27.05.1998, з 25.05.1999 по 20.03.2002, з 01.04.2024 по 30.06.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Щодо періодів роботи позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Згідно з трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач:

з 08.12.1994 по 13.05.1997 працював гірником очисного забою в «Шахтоуправлінні «Курахівське» (запис 2-7);

з 21.05.1997 по 24.11.1997 позивач працював на посаді гірником очисного забою ПП «Плутон» (запис 8-9);

з 02.12.1997 по 27.05.1998 позивач працював на посаді гірничим майстром в ПП «Рудник» (запис 10-12);

у період з 06.11.2019 по 01.08.2024 позивач працював прохідником з повним робочим днем у шахті (запис 30-32).

Відповідно до довідки ТОВ «Шахтобудівельна компанія» від 22.07.2024 №02/873 ОСОБА_1 у період з 06.11.2019 по 22.07.2024 працював на посаді прохідника підземного гірничопрохідницької діяльності, зазначена посада передбачено постановою КМУ від 24.06.2016 №461 (Список 1, розділ 1, підрозділ 1).

З довідки РС-право вбачається, що до пільгового стажу роботи не зараховано періоди з 08.12.1994 по 13.05.1997, з 21.05.1997 по 24.11.1997, з 02.12.1997 по 27.05.1998, з 25.05.1999 по 20.03.2002, з 01.04.2024 по 30.06.2024.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Проте, встановлені у цій справі обставини свідчать, що страховий трудовий стаж позивачки у спірні періоди, підтверджується записами в трудовій книжці.

Це означає, що уточнююча довідка підприємств за відповідні періоду стажу не є обов`язковою для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 25 вересня 2019 року №227/516/17.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058).

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року, № 2464-VI ( далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з ч.2. ст.25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку ( п. 171.1 ст. 171).

Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм законів суд приходить до висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16).

Виходячи з наведеного періоди роботи позивача з 08.12.1994 по 13.05.1997, з 21.05.1997 по 24.11.1997, з 02.12.1997 по 27.05.1998, з 01.04.2024 по 01.08.2024 підлягають зарахуванню до пільгового стажу. Відтак, апеляційна скарга управління не підлягає задоволенню, оскільки спірні у цій справі періоди роботи мають бути зараховані до пільгового стажу позивача.

Щодо позовних вимог про врахування положень ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд зазначає наступне.

Абзацом третім частини першої статті 28 Закону № 1058-IV визначено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. 1 Закону України від 2 вересня 2008 року № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон № 345-VI), який набрав законної сили 16 вересня 2008 року, дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно ст. 8 цього Закону мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до п. 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону № 345-VI дія ст. 8 цього Закону поширюється також на пенсіонерів, пенсія яким була призначена до набрання чинності цим Законом.

Аналіз зазначених норм дає можливість дійти висновку, що дія Закону № 345-VI поширюється на працівників, які зайняті на підземних роботах повний робочий день за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей, зокрема, й тих, що здійснюють добування уранових руд та інших підземних робіт.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог про перерахунок пенсії з урахуванням положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», вказав, що при призначенні/перерахунку пенсії позивача пільговий стаж за Списком № 1 склав 08 роки 01 місяць 20 днів.

Однак, ці висновки є помилковими, оскільки відповідно до рішення № 14 від 17.09.2024 року робота за списком № 1 складає 11 років 4 місяці 16 днів.

Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено наявність у позивача пільгового стажу за Списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, більш ніж 15 років (з урахуванням періодів, зарахованих судом в межах спірних правовідносин), отже позивач має право на обчислення розміру пенсії із застосуванням положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання управління розрахувати стаж позивача з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального права, неправильно вирішив справу що суті спору, внаслідок чого рішення суду підлягає частковому скасуванню.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без змін.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 200/8222/24 скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог про здійснення перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 24.07.2024 у розмірі 80% середньої заробітної плати відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та їх задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити з 24.07.2024 перерахунок пенсії ОСОБА_1 , розрахувавши пільговий стаж ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 200/8222/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв