Справа № 600/6214/25-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

12 січня 2026 р. м. Чернівці Справа №600/6214/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про забезпечення позову у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про заборону вчиняти дії,

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову, про відкриття виконавчого провадження ВП №79845292 від 22.12.2025, винесену старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В.;

- визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП №79845292 від 22.12.2025 у розмірі 32000,00 гривень, винесену старшим державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В.;

- визнати незаконною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №79845292 від 22.12.2025 у розмірі 230,00 гривень, винесену старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої" служби у місті Чернівці Івано- Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.01.2026 р. вказаний позов залишено без руху.

05.01.2026 р. позивачем подано клопотання про забезпечення позову шляхом :

- зупинити стягнення у виконавчому провадженні ВП №79845292 щодо стягнення виконавчого, мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення інших платежів (зборів, витрат, штрафів тощо) до набрання законної сили кінцевим рішенням суду .

В обґрунтування заяви вказує на те, що в межах даної справи предметом спору є правомірність постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат. Натомість, станом на момент звернення до суду, вказані постанови є чинними, і підлягають примусовому виконанню. З вказаного слід дійти висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, та фактична неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення виконання стягнення у виконавчому провадженні ВП №79845292 щодо стягнення виконавчого, мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення інших платежів (зборів, витрат, штрафів тощо).

Головуючи суддя Маренич І.В. у період з 05.01.2026 по 09.01.2026 перебував у щорічній основній відпустці.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

З аналізу наведених норм вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. При цьому, заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 р. № 2, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З аналізу викладених норм, вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, перевіряє чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Предметом спору у даній справі є оскарження позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №79845292 від 22.12.2025, винесену старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В., постанови про стягнення виконавчого збору ВП №79845292 від 22.12.2025 у розмірі 32000,00 гривень, винесену старшим державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В. та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №79845292 від 22.12.2025 у розмірі 230,00 гривень, винесену старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої" служби у місті Чернівці Івано- Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Куляндою А.В.

За приписами ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно ч.1 ст.13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Натомість, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Також, судом приймається до уваги і те, що стаття 34 Закону України "Про виконавче провадження" не містить таких підстав для зупинення виконавчого провадження, як оскарження позивачем оспорюваних постанов у судовому порядку, а тому зупинення стягнення за оспорюваними постановами (виконавчими документами) можливе лише шляхом вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене та те, що стягнення коштів з рахунку Військової частини НОМЕР_1 за постановами, які є похідними від оскаржених постанов, може ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, відсутність у Законі України "Про виконавче провадження" механізму зупинення виконання вказаних постанов до ухвалення судового рішення по суті, суд вважає за необхідне зупинити стягнення на підставі постанов старшого державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кулянди А.В. від 22.12.2025 року у ВП № 79845292 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.

У той же час, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

З урахування вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення у ВП № 79845292 від 22.12.2025, які провадяться на підставі оскаржених постанов від 22.12.2025 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат до набрання законної сили судовим рішенням по цій справі. Саме вказаний спосіб буде співмірним із заявленими позивачем вимогами, забезпечить ефективний захист прав та інтересів позивача, а також унеможливить ситуацію, за якої виконання рішення суду (у разі задоволення позову) стане неможливим або значно ускладненим через фактичне виконання оскаржуваних постанов до моменту завершення судового розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заявлених представником позивача заходів забезпечення позову, а тому подана заява підлягає задоволенню з підстав викладених вище.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

1. Заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити стягнення у ВП № 79845292, які провадяться на підставі оскаржуваних постанов від 22.12.2025 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат до набрання законної сили судовим рішенням по вказаній справі.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У відповідності до статей 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя І.В. Маренич