Справа № 480/3493/25
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року Справа № 480/3493/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3493/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області №32 від 08.04.2025 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах відповідно п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за віком на пільгових умовах як учаснику бойових дій відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням до стажу періодів трудової книжки № НОМЕР_2 від 17.07.1984, а саме з 25.01.1985 - 16.04.1985, 06.05.1989 - 19.06.1992, 22.08.1994 - 30.06.1995, 01.07.1995 - 30.07.1997, 01.08.1997 - 31.12.2003, та періодів з 01.07.1986 - 01.01.1987, в пільговому обчисленні, а саме один місяць служби за три місяці, починаючи з 31.03.2025 року.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач є учасником бойових дій. Після досягнення пенсійного віку, 31.03.2025 звернувся до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії за віком, відповідно до п.4 ч.1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як учасник бойових дій та надав всі необхідні документи. Проте рішенням від 08.04.2025 Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому, до страхового стажу не зараховані періоди роботи: з 25.01.1985 по 16.04.1985, оскільки відсутній номер розпорядження про прийняття на роботу; з 06.05.1989 по 19.06.1992, оскільки дописаний номер наказу при прийнятті на роботу; з 01.07.1995 по 30.07.1997, оскільки відсутні накази на прийняття та звільнення з роботи; з 22.08.1994 по 30.06.1995, оскільки є виправлення в номері наказу на прийняття; з 01.08.1997 по 13.12.2004, оскільки при звільненні з роботи відсутній підпис відповідальної особи. Позивач не погоджується з даним рішення відповідача, вважає його протиправним та таким. що порушує його права на належне пенсійне забезпечення. Позивач/представник позивача вважає, що неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з його трудового стажу в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Також позивач/представник позивача вважає, що служба позивача з 01.07.1986 - 01.01.1987 підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачам для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача.

Крім того даною ухвалою було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи позивача, в тому числі розрахунок стажу.

У зв`язку з невиконанням вимог суду, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було повторно витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в тому числі розрахунок стажу.

У зв`язку з невиконанням вимог суду, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було втретє витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в тому числі розрахунок стажу.

У зв`язку з невиконанням вимог суду, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було вчетверте витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в тому числі розрахунок стажу.

Водночас даною ухвалою було повторно попереджено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що у разі невиконання вимог суду у встановлений судом строк, судом буде направлено дану ухвалу про витребування доказів до Пенсійного фонду України для контролю та забезпечення її виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області витребувані докази суду надано не було.

Натомість. витребувані судом докази було надано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області (а.с. 57-84).

Водночас, у клопотанні про долучення доказів, представник відповідача. зокрема, зазначив, що страховий стаж особи становить - 30 років 01 місяць 27 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи: з 25.01.1985 р. по 16.04.1985 р., оскільки відсутній номер розпорядження при прийнятті на роботу; з 06.05.1989 р. по 19.06.1992 р., оскільки дописаний номер наказу при прийнятті на роботу; з 01.07.1995 р. по 30.07.1997 р., оскільки відсутні накази на прийняття та звільнення з роботи; з 22.08.1994 р. по 30.06.1995 р., оскільки є виправлення в номері наказу на прийняття; з 01.08.1997 р. по 13.12.2004 р., оскільки при звільненні з роботи відсутній підпис відповідальної особи; з 01.10.2021 р. по 28.02.2022 р., оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків. З 01.01.1999 р. стаж враховано згідно даних реєстру застрахованих осіб. Для врахування даних періодів роботи в страховий стаж необхідно надати уточнюючи довідки та довідки про перейменування. За наданими документами право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 115 Закону України № 1058 заявник не має, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком військовослужбовцям, які брали участь у бойових діях (а.с. 53).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, згідно посвідчення від 12.02.1998 серії НОМЕР_3 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 61).

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_2 позивач, зокрема, працював;

- з 25.01.1985 по 16.04.1985 в металургійному комбінаті «АЗОВСТАЛЬ» ім. С. Орджонікідзе на посаді пресувальника;

- з 06.05.1989 по 19.06.1992 у Жданівському судноремонтному заводі Азовське морське пароплавство на посаді коваля;

- з 22.08.1994 по 30.06.1995 в господарстві «Декоративні культури» на посаді заступника директора;

- з 01.07.1995 - 30.07.1997 в Малому приватному підприємстві «Фирма «Грос-С» на посаді директора;

- з 01.08.1997 - 31.12.2004 в ТОВ «Лікувальний центр «Фармакотерапія» на посаді директора (а.с. 24-30).

Також у трудовій книжці міститься запис про проходження позивачем служби в Радянській армії з 18.04.1985 по 05.06.1987 (а.с. 26).

При цьому, відповідно до записів у військовому квитку НОМЕР_4 , позивач проходив військову службу з 18.04.1985 по 05.06.1987 року (а.с. 18-23). Водночас у військовому квитку, зокрема, міститься запис про те, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_5 з 01.07.1986 по 01.01.1987 та має право на пільги, встановлені постановою Центрального комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17.03.1983 року № 59-27 (а.с. 21 (зворотній бік).

Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою від 31.03.2025 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 16).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням від 08.04.2025 року №32 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було відмовлено позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки відсутні документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком військовослужбовцям, які брали участь у бойових діях (а.с. 15, 83).

При цьому в даному рішенні зазначено, що вік заявника на дату звернення 60 років 00 місяців 08 днів. Страховий стаж згідно наданих документів - 30 років 01 місяць 27 дні.

Водночас в оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи:

- з 25.01.1985 р. по 16.04.1985 р., оскільки відсутній номер розпорядження при прийнятті на роботу;

- з 06.05.1989 р. по 19.06.1992 р., оскільки дописаний номер наказу при прийнятті на роботу;

- з 01.07.1995 р. по 30.07,1997 р., оскільки відсутні накази на прийняття та звільнення з роботи;

- з 22.08.1994 р. по 30.06.1995 р., оскільки є виправлення в номері наказу на прийняття;

- 01.08.1997 р. по 13.12.2004 р., оскільки при звільненні з роботи відсутній підпис відповідальної особи. Для врахування даних періодів роботи в страховий стаж необхідно надати уточнюючи довідки та довідки про перейменування.

- 01.10.2021 р. по 28.02.2022 р., оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків.

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

При цьому статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

З оскаржуваного рішення суд вбачає, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи: з 25.01.1985 р. по 16.04.1985 р., оскільки відсутній номер розпорядження при прийнятті на роботу; з 06.05.1989 р. по 19.06.1992 р., оскільки дописаний номер наказу при прийнятті на роботу; з 01.07.1995 р. по 30.07,1997 р., оскільки відсутні накази на прийняття та звільнення з роботи; з 22.08.1994 р. по 30.06.1995 р., оскільки є виправлення в номері наказу на прийняття; 01.08.1997 р. по 13.12.2004 р., оскільки при звільненні з роботи відсутній підпис відповідальної особи; 01.10.2021 р. по 28.02.2022 р., оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня сплата страхових внесків.

При цьому позивачем не оскаржується не зарахування відповідачем до його страхового стажу періоду його роботи з 01.10.2021 р. по 28.02.2022 р.

Згідно до пунктів 1.1 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі по тексту - Інструкція № 162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За приписами п. 2.2 Інструкції № 162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів.

Пунктом 2.5 Інструкції № 162 встановлено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємтва, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналогічні норми міститься також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі по тексту - Інструкція 58), зокрема в пункті 2.4 Інструкції 58 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців", відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 Про трудові книжки працівників також передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Крім того в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Водночас суд зазначає, що вказаний запис виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати. При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині періоду з 15.05.1991 по 08.12.1994 року містять неправдиві або недостовірні відомості.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 6 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

А відтак, суд зазначає, що зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні недоліки, не можуть бути самостійними підставами для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.

З урахуванням вище викладено, суд зазначає, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періодів роботи з 25.01.1985 по 16.04.1985, з 06.05.1989 по 19.06.1992, з 22.08.1994 по 30.06.1995, з 01.07.1995 - 30.07.1997 та з 01.08.1997 - 31.12.2004 року., з підстав, зазначених в оскаржуваному рішенні.

Крім того, з оскаржуваного рішення судом встановлено, що підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зазначено відсутність документів, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком військовослужбовцям, які брали участь у бойових діях.

Водночас в оскаржуваному рішенні зазначено, що відповідно до ч. 6 п. 2.1 Порядку № 22-1 від 25.11.2005 р. документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком військовослужбовцям, які брали участь у бойових діях: документи про проходження військової служби; довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або безпосередню участь в бойових діях, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій; посвідчення учасника бойових дій.

При цьому з матеріалів справи суд вбачає, що до заяви про призначення пенсії, позивачем було, зокрема, додано посвідчення учасника бойових дій та військовий квиток (а.с. 66), що підтверджується розпискою-повідомленням.

Тобто, фактично підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу на умовах пункту 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058 слугувало не надання довідки згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або безпосередню участь в бойових діях, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій.

Суд зазначає, що згідно підпункту 6 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) документами, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, які брали участь у бойових діях, безпосередню участь в АТО/ООС та/або в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації:

документи про проходження військової служби (служби);

довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації;

посвідчення учасника бойових дій;

Аналіз наведеної норми Порядку № 22-1 свідчить про те, що документами, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є один із зазначених вище документів, оскільки обов`язку особи надавати всі документи в сукупності Порядком 22-1 не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.06.2021р. у справі № 340/576/19.

В свою чергу, статтею 57 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Згідно зі ст. 4, 5 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII), ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-XII визначено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаю військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили службу, працювали чи перебували відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 3551-XII, права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, установлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №63 від 08.02.1994 затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх територіях, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього СРСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території.

Відповідно до Переліку держав і періодів бойових дій на їх територіях, затвердженого вказаною постановою, бойові дії на території Афганістану проводилися в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року.

Отже, зазначене свідчить, що статус учасника бойових дій позивачу встановлений у зв`язку з участю в бойових діях на території Республіки Афганістан.

Відповідно до пункту 3 Правил видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі - Положення №302) (в редакції чинній на момент видачі посвідчення учасника бойових дій), відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( 3551-12 ) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Згідно з пунктом 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі, і пільгами щодо дострокового призначення пенсії є «Посвідчення учасника бойових дій».

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , видане позивачу 12.02.1998 року (а.с. 61).

Отже факт участі позивача у бойових діях, встановлений державою під час вирішення питання про наявність підстав для видачі йому посвідчення учасника бойових дій. Докази того, що посвідчення позивача визнано недійсним та/або скасовано у встановленому Законом порядку, в матеріалах справи відсутні.

Крім того суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації Верховною Радою України прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 № 2783-IX.

Тобто, починаючи з 23 грудня 2022 року (набрання чинності цього закону), правові відносини з російською федерацією та Республікою Білорусь зупинені офіційно, відтак жодні запити на отримання правової допомоги виконуватись не будуть. Дія Конвенції 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь й щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Це свідчить про те, що отримати інформацію з Центрального архіву міністерства оборони російської федерації щодо участі позивача у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан неможливо.

Отже, позивач через об`єктивні, незалежні від нього обставини не в змозі надати довідку, якою підтверджується його участь в бойових діях в Демократичній республіці Афганістан.

При цьому, як вже зазначалося судом вище, до заяви про призначення пенсії, позивачем було, зокрема, додано посвідчення учасника бойових дій та військовий квиток (а.с. 66), що підтверджується розпискою-повідомленням.

Таким чином, з огляду на наявність у позивача посвідчення учасника бойових дій, яке підтверджує, що позивач є військовослужбовцем, який брав участь у бойових діях, відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з підстав відсутності документів, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком військовослужбовцям, які брали участь у бойових діях.

В свою чергу, відповідно до записів у військовому квитку НОМЕР_4 , позивач проходив військову службу з 18.04.1985 по 05.06.1987 року (а.с. 18-23). Окрім іншого, у військовому квитку, зокрема, міститься запис про те, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_5 з 01.07.1986 по 01.01.1987 та має право на пільги, встановлені постановою Центрального комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17.03.1983 року № 59-27 (а.с. 21 (зворотній бік).

При цьому постановою Центрального Комітету КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 № 59-27 "Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям" було передбачено зарахування до вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання, незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку із цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Отже законодавством було передбачено, зарахування до вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що період участі позивача в бойових діях з 01.07.1986 по 01.01.1987, необхідно розрахувати у пільговому обчисленні, а саме як один місяць служби за три і такий пільговий стаж потрібно зарахувати до стажу його трудової діяльності.

В свою чергу, з розрахунку стажу судом встановлено, що період проходження позивачем військової служби з 01.07.1986 по 01.01.1987 зараховано з розрахунку один місяць служби за один місяць (а.с. 84).

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню в частині шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області від 08.04.2025 року №32 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком; зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 25.01.1985 по 16.04.1985, з 06.05.1989 по 19.06.1992, з 22.08.1994 по 30.06.1995, з 01.07.1995 - 30.07.1997 та з 01.08.1997 - 31.12.2004 року; зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача на пільгових умовах період участі в бойових діях з 01.07.1986 по 01.01.1987, з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах як учаснику бойових дій відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 31.03.2025 року, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 31.03.2025 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду.

А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах як учаснику бойових дій відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 31.03.2025 року, задоволенню не підлягають.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом надання відповідачем звіту про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі.

Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області від 08.04.2025 року №32 щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 25.01.1985 по 16.04.1985, з 06.05.1989 по 19.06.1992, з 22.08.1994 по 30.06.1995, з 01.07.1995 - 30.07.1997 та з 01.08.1997 - 31.12.2004 року.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на пільгових умовах період участі в бойових діях з 01.07.1986 по 01.01.1987, з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 31.03.2025 року про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек