Справа № 420/26058/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Барського- ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з Барського- ОСОБА_1 на користь в/ч НОМЕР_1 кошти, що підлягають поверненню, в сумі 144 813,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що солдат ОСОБА_2 з 15.07.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду навідника кулеметного відділення кулеметного взводу частини. З 29.11.2022 солдат ОСОБА_2 вважається таким, що самовільно залишив частину та з 27.09.2024 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) виключений зі списків військової частини. Згідно пояснення від 26.01.2023 помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_3 , стало відомо про надмірно виплаченого грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 в сумі 144 813,65 гривень у зв`язку з подією, самовільного залишення військової частини. У зв`язку з фактом самовільного залишення військової частини, солдат ОСОБА_2 втратив право на отримання грошового забезпечення у сумі 144 813,65 грн. Частині стало відомо, що відповідач після виключення його зі списків частини 27.09.2024, був зарахований до військової частини НОМЕР_2 , що безпосередньо перебуває в підпорядкуванні НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ та не відноситься до системи Збройних Сил України, а тому у Частини відсутні правові підстави (повноваження) для самостійного стягнення заборгованості. В подальшому повторно та з метою врегулювання вказаної заборгованості, Частиною було направлено 28.06.2025 на адресу військової частини НОМЕР_2 (Національна гвардія України), рекомендований лист від 25.06.2025 №1564 з проханням вручення під підпис листа частини від 25.06.2025 №1563 щодо повернення коштів та матеріалів службового розслідування від 13.06.2025. Згідно отриманої відповіді від військової частини НОМЕР_2 (Національна гвардія України) листом від 08.07.2025 №3/12/10/1123/2025, військовослужбовцю ОСОБА_2 доведено під підпис вищевказаний лист Частини з матеріалами службового розслідування - 08.07.2025 Вказане свідчить, що відповідач ознайомлений з листом вимогою щодо погашення встановленої заборгованості, проте відповідь та/ або інформація про добровільне відшкодування заборгованості до Частини не надходила. Враховуючи викладене, частина доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 суму безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 144 813,65 грн.

Ухвалою судді від 19.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копію вищезазначеної ухвали направлено за адресою Барського- ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , проте поштове відправлення НОМЕР_3 повернулося до суду 22.09.2025 із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У зв`язку з цим 25.09.2025 на сайті Одеського окружного адміністративного суду розміщено оголошення про розгляду справи за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Барського- ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 15.07.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.07.2022 № 137.

01.08.2022 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.08.2022 року №155 призначений на посаду навідника кулеметного відділення кулеметного зводу військової частини НОМЕР_1 .

Рапортом від 19.01.2023 №327 (додаток 1 до акту службового розслідування) тимчасово виконуючим обов`язки командира кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_4 зроблено доповідь, згідно якої встановлено, що 28.11.2022 року солдата Барського- ОСОБА_1 , за направленням медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , було направлено на стаціонарне лікування з приводу погіршення стану здоров`я до «Військовомедичного клінічного центру Південного регіону» м. Одеса, та подальшого його неповернення з лікування до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно пояснення від 26.01.2023 помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_3 , стало відомо про надмірно виплаченого грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 у сумі 144 813,65 гривень у зв`язку з подією - самовільного залишення військової частини.

На підставі вказаного факту було призначено службове розслідування, відповідно до Наказу командира Частини (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.05.2025 №172 за фактом переплати грошового забезпечення для встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В ході службового розслідування встановлено, що згідно рапорту начальника медичної служби начальника медичного пункту лейтенанта медичної служби ОСОБА_5 від 30.11.2022 №3337, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.11.2022 №275, на підставі направлення військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2022 №1783 солдата Барського- ОСОБА_1 - 29.11.2022 направлено до «Військово-медичного клінічного центру Південного регіону» м. Одеса, на стаціонарне лікування з приводу погіршення стану здоров`я.

19.01.2023 тимчасово виконуючим обов`язки командира кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , під час чергової перевірки фактичного місцезнаходження військовослужбовців, які перебувають на лікуванні у закладах охорони здоров`я було встановлено, що солдат ОСОБА_2 , до розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся та з 10.01.2023 на телефонні дзвінки не відповідає, будь-якої медичної чи іншої документації яка підтверджувала б законність його перебування поза межами військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець не надав.

По факту вказаної події невідкладно, рапортом від 19.01.2023 №327 тимчасово виконуючим обов`язки командира кулеметного взводу штаб-сержантом ОСОБА_6 зроблено доповідь з приводу неповернення вказаного військовослужбовця з лікування до військової частини НОМЕР_1 .

23.01.2023 засобами електронного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до «Військово-медичного клінічного центру Південного регіону», м. Одеса, був направлений службовий запит від 23.01.2023 №142 з метою уточнення та надання інформації стосовно прибуття/неприбуття солдата Барського- ОСОБА_1 до медичного закладу та надання медичної документації, щодо проходження лікування військовослужбовцем в період з 28.11.2022 по 23.01.2023.

24.01.2023 до військової частини НОМЕР_1 засобами електронного зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надійшла відповідь з «Військово-медичного клінічного центру Південного регіону», м. Одеса, від 24.01.2023 №548/431, де зазначено, що солдат ОСОБА_2 у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з 28.11.2022 по 24.01.2023 року на стаціонарному лікуванні та обстеженні не знаходився, згідно обліково-медичної документації та архівних даних.

Отже, з вищенаведених фактів вбачається, що солдат ОСОБА_2 в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та маючи на меті ухилитись від виконання обов`язків військової служби, до місця служби не повернувся та перебуває з 30.11.2022 року поза місцем проходження служби без поважних на те причин, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.01.2023 №21 виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 з 01.01.2023 року було призупинено, як такому, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

В свою чергу, у зв`язку з неприбуттям солдата Барського- ОСОБА_1 на лікування до лікувального закладу «Військово-медичного клінічного центру Південного регіону» м. Одеса, та не надання ним інформації щодо місця його знаходження, медичних документів чи будь-яких інших документів щодо свого лікування, було встановлено факт переплати солдату ОСОБА_2 грошового забезпечення з 30.11.2022 по 31.12.2022 на загальну суму надмірно виплачених йому грошових коштів з урахуванням утриманих податків на загальну суму 144 813,65 грн.

Вказане також підтверджується довідкою-розрахунком від 27.05.2025 №401 «Про надмірно нараховане та виплачене грошове забезпечення солдату ОСОБА_2 ».

Отже, з вищенаведених фактів, відображених у службовому розслідуванні, вбачається, що солдат ОСОБА_2 в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та маючи на меті ухилитись від виконання обов`язків військової служби, до місця служби не повернувся та перебуває з 28.11.2022 поза місцем проходження служби.

За даним фактом самовільного залишення розташування військової частини НОМЕР_1 направлено повідомлення від 01.02.2023 №167 та повторно від 20.02.2023 №366 «Про вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, відповідальність за скоєння якого передбачена ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України» до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері та ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсон) Територіального управління ДБР розташованого в м. Мелітополі надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.09.2024 за №0001407 (згідно якого, за обставинами викладеними в вищезазначеному повідомленні внесено інформацію до реєстру за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вказане, у відповідності до вимог пункту 33 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України у зв`язку затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 № 280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 14.10.2024 № 687) 27.09.2024 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.09.2024 № 272 солдат ОСОБА_2 , виключений зі списків частини.

З метою врегулювання вказаної заборгованості, Частиною було направлено -30.06.2025 засобами поштового зв`язку на адресу, яку надано особисто солдатом ОСОБА_2 до штабу Частини (демографічні дані військовослужбовця) рекомендований лист з повідомленням про вручення від 29.06.2025 №1617, про що свідчить фіскальний чек (ІПВ № НОМЕР_4 ) про поштове відправлення та інформація розміщена на сайті «УКРПОШТА».

Відповідно до інформації, що міститься на сайті «УКРПОШТА» розділу «ТРЕКІНГ відправлень» значиться, що солдат ОСОБА_2 вказаний лист не отримав, про що також свідчить корінець про вручення поштового відправлення, який повернувся до Частини.

Окрім того, частині стало відомо, що ОСОБА_2 після виключення його зі списків Частини -27.09.2024, був зарахований до військової частини НОМЕР_2 , що безпосередньо перебуває в підпорядкуванні НАЦІОНАЛЬНОЇ ГВАРДІЇ УКРАЇНИ та не відноситься до системи Збройних Сил України, а тому у Частини відсутні правові підстави (повноваження) для самостійного стягнення заборгованості.

В подальшому повторно та з метою врегулювання вказаної заборгованості, Частиною було направлено 28.06.2025 на адресу військової частини НОМЕР_2 (Національна гвардія України), рекомендований лист від 25.06.2025 №1564 (фіскальний чек (ІПВ № НОМЕР_5 ) про поштове відправлення) з проханням вручення під підпис листа Частини від 25.06.2025 №1563 щодо повернення коштів та матеріалів службового розслідування від 13.06.2025.

Згідно отриманої відповіді від військової частини НОМЕР_2 (Національна гвардія України) листом від 08.07.2025 №3/12/10/1123/2025, військовослужбовцю ОСОБА_2 доведено під підпис вищевказаний лист Частини з матеріалами службового розслідування - 08.07.2025, про що свідчить особистий підпис військовослужбовця на зворотній стороні листа від 25.06.2025 № 1563.

Вказане свідчить, що ОСОБА_2 ознайомлений з листом-вимогою щодо погашення встановленої заборгованості, проте відповідь та/або інформація про добровільне відшкодування заборгованості до військової частини не надходила, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Правовідносини між сторонами регулюються Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, та Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (надалі Статут).

Приписами ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу першого частини 4 статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування га правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Згідно з п.9, 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення не виплачується, серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення (п.15).

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що грошове забезпечення, крім іншого, виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах, втім грошове забезпечення не підлягає виплаті, зокрема, у період відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

З огляду на викладе, суд дійшов висновку, що з дня самовільного залишення військової частини відповідачем, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Суд враховує, що підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-ІХ (далі Закон №160-ІХ), у розумінні п.5 ст.1 якого прямою дійсною шкодою є, серед іншого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Згідно з ч.1, 2 ст.3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч.2, 6, 7 ст.8 Закону №160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Враховуючи висновки службового розслідування, позивач вважає, що зазначені кошти, які виплачені відповідачу за період з 30.11.2022 по 31.12.2022 у загальному розмірі 144 813,65 грн. підлягають поверненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна, коштів від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц, постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №804/979/17, від 06 травня 2020 року у справі №2а-3494/09/2670.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі, суд зазначає, що нарахування у період з 30.11.2022 по 31.12.2022 грошового забезпечення відбулось внаслідок недобросовісності з боку набувача, що за приписами наведених вище норм є підставою для їх повернення.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином, сплачений військовою частиною НОМЕР_1 судовий збір з відповідача стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) до Барського- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з Барського- ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 кошти, що підлягають поверненню, в сумі 144 813,65 (сто сорок чотири тисячі вісімсот тринадцять гривень (шістдесят п`ять) коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк