Справа № 140/222/26
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

12 січня 2026 року ЛуцькСправа № 140/222/26

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Денисюк Р.С., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатом Населенко Марією Михайлівною в інтересах ОСОБА_1 подано до адміністративного суду позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги» про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо належної фіксації факту побиття, стану здоров`я позивача та виклику екстреної медичної допомоги; визнання протиправною спільну бездіяльність відповідачів щодо дотримання прав і свобод позивача та зобов`язання утриматися від вчинення подібних дій у майбутньому.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на те, що 18.12.2025 позивач прибув до приміщення органу Національної поліції з метою реалізації свого конституційного права на звернення, а саме - для подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення (шахрайства). Однак замість прийняття та належної реєстрації заяви, працівники поліції, діючи спільно та узгоджено з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинили щодо позивача протиправні дії. Зокрема, позивача насильницьким способом було виведено на задній двір приміщення поліції, де знаходився автомобіль, після чого до нього було застосовано фізичну силу, нанесено удари в різні частини тіла, а надалі примусово поміщено до автомобіля та незаконно доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.12.2025 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 було викликано екстрену медичну допомогу за номером 103 (м. Луцьк). Бригадою швидкої допомоги позивачу надано первинну медичну допомогу, однак без законних медичних підстав відмовлено у госпіталізації, попри очевидне погіршення стану здоров`я.

Рішення про не госпіталізацію було прийняте не з медичних міркувань, а після усного розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому медичні працівники фактично підкорилися, не виконуючи свій прямий професійний обов`язок.

20.12.2025 позивача було випущено з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 у стані різкого погіршення фізичного та психоемоційного здоров`я, після чого позивач потребував невідкладної медичної допомоги та був госпіталізований до районної лікарні, де проходив лікування.

Крім того, вказує на те, що позивач, реалізуючи своє законне право на звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, фактично був позбавлений цього права шляхом застосування фізичного насильства, незаконного позбавлення волі та примусового доставлення до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Подальше утримання позивача у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 без належних правових підстав, у поєднанні з неналежним реагуванням бригади екстреної медичної допомоги, яка, усвідомлюючи стан позивача, відмовилася від госпіталізації та залишила його у місці несвободи, призвело до реального погіршення стану здоров`я, госпіталізації наступного дня та розвитку гострої стресової реакції.

Наводячи правове обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на порушення відповідачами приписів Конституції України, зокрема:

· ст. 3 честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю;

· ст. 28 заборона катувань та нелюдського поводження;

· ст. 29 право на свободу та особисту недоторканність;

· ст. 64 зазначені права не можуть бути обмежені навіть у воєнний час.

А також порушення норм Європейської конвенції з прав людини:

· ст. 3 заборона катувань:

· ст. 5 право на свободу та безпеку.

З наведеного представник позивача вказує, що позов подано у зв`язку з грубим та системним порушенням прав, свобод та гідності позивача з боку кількох суб`єктів владних повноважень, які діяли узгоджено, поза межами закону та з перевищенням повноважень, що призвело до застосування фізичного насильства, незаконного позбавлення волі, неналежного надання екстреної медичної допомоги та тяжких наслідків для здоров`я.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Підстави відмови у відкритті провадження в адміністративній справі передбачені частиною першою статті 170 КАС України, зокрема, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про те, що дану позовну заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, зокрема, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ відповідно до положень статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

З аналізу наведених в позовній заяві фактичних обставин та їх обґрунтування, змісту позовних вимог вбачається, що представник позивача не оскаржує рішень, дії чи бездіяльності відповідачів щодо законності здійснення ними мобілізаційних заходів щодо позивача, що складає юридичний зміст реалізації відповідачами своїх владних управлінських функцій та повноважень в сфері здійснення мобілізації.

Предметом оскарження є поведінка відповідачів, внаслідок якої до позивача застосовано фізичне насильство, незаконне позбавлення волі та не надано належну медичну допомогу, що, в свою чергу, призвело до тяжких наслідків для здоров`я позивача.

Таким чином, слід дійти висновку, що змістом спірних правовідносин є захист фундаментальних прав позивача, зокрема, право на життя, свободу та особисту недоторканність, заборона катувань та нелюдського поводження, повагу до гідності закріплені в Конституції України, як невід`ємні права людини.

Поведінка посадових осіб відповідача, що призвела до виникнення таких правовідносин перебуває за межами реалізації відповідачами своїх владних функцій та повноважень.

Отже спірні правовідносини не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак на такі правовідносини не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Оцінка та кваліфікація поведінки посадових осіб відповідачів у спірних правовідносинах повинна бути надана в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України, що виключає повноваження адміністративного суду на розгляд цієї справи.

Відтак, з наведених вище мотивів у відкритті провадження в адміністративній справі необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтями 248, 256, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами не пізніше наступного дня після її постановлення, а копію позовної заяви залишити в суді.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.С. Денисюк