Справа № 400/8131/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 р. № 400/8131/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., при секретарі судового засідання Друца Т.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , ,
до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, ,
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і вимоги,

За участю:

представника позивачки Дяченка Едуарда Володимировича

представниць відповідача Клюцевської Сніжани Олегівни та Курилової Оксани Миколаївни

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування:

податкового повідомлення рішення (далі ППР) від 17.12.2024 № 25345/14292405;

ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405;

ППР від 17.12.2024 № 25363/14292405;

вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2025 № Ф-0484-1429 (а.с. 1-10, том 1).

25.08.2025 представник позивачки подав заяву про зміну предмета позову, до якої додав позовну заяву в новій редакції, в якій він просив суд визнати протиправними та скасувати:

ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405;

ППР від 17.12.2024 № 25354/14292405;

ППР від 17.12.2024 № 25363/14292405;

вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2025 № Ф-0484-1429 (а.с. 209-214, том 2).

02.11.2025 представник позивачки подав заяву про зміну предмета позову, до якої додав позовну заяву в новій редакції, в якій він просив суд визнати протиправними та скасувати:

ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405;

ППР від 17.12.2024 № 25354/14292405;

ППР від 17.12.2024 № 25363/14292405;

вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2025 № Ф-0484-1429 (а.с. 34-53, том 3).

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві від 30.07.2025 позивачка зазначила, що у період з 2015 по 2021 рік вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець. У листопаді 2024 року відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2018 по 06.04.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за періоди з 29.01.2015 по 28.08.2015 та з 08.07.2016 по 06.04.2021. За результатами перевірки відповідач склав відповідний акт, у якому зазначив про заниження нею податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) за 2018-2020 роки у сумі 2085113,01 грн, військового збору (далі ВЗ) на суму 168840,43 грн і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ) в сумі 585890,61 гривні. На підставі вищезазначеного акта перевірки відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення (далі ППР) і вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ. На думку позивачки, вказані ППР і вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ є протиправними, оскільки:

фактично підставою не зарахування задекларованих позивачкою витрат, пов`язаних із провадженням господарської діяльності є те, що на момент перевірки вона не надала відповідні первинні документи; проте, відповідач не врахував, що первинні документи її господарської діяльності були знищені в лютому-березні 2022 року під час бойових дій у м. Вознесенськ, де вона фактично здійснювала свою діяльність;

згідно з виписок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з її особового рахунку чистий прибуток від господарської діяльності позивачки у 2018 році склав 303998,15 грн, у 2019 і 2020 роках відсутній, а тому загальний розмір зобов`язань з ПДФО становив 54719,70 грн (?303998,15 х 18 % = ?54719,70), а з ВЗ 4559,98 грн (?303998,15 х 1,5 % = ?4559,98);

відновленими первинними документами підтверджуються понесені нею витрати за період з 2018 по 2020 роки у розмірі 9881688,16 грн;

відповідач визначив у акті перевірки суму ЄСВ, що підлягає сплаті за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, в розмірі 388784,72 грн, однак., як вбачається з Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2025 № Ф-0484-1429, відповідач безпідставно вніс до інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС дані про те, що сума боргу зі сплати позивачкою ЄСВ становить 585890,61 грн; таким чином, відповідач сам собі суперечить щодо наявного розміру заборгованості по сплаті ЄСВ;

сума ЄСВ повинна була бути нарахована на розмір чистого прибутку позивачки, який у 2018-2020 роках становив 303998,15 гривні.

В позовній заяві в нових редакціях від 18.08.2025 (а.с. 1-10, том 1) і від 02.11.2025 (а.с. 34-53, том 3) підстави позову залишились незмінними.

24.11.2025 відповідач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву від 24.11.2025 (а.с. 65-74, том 3), в якому заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволені в повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що підставою для проведення позапланової невиїзної документальної перевірки позивачки стало отримання електронного повідомлення від державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису від 06.04.2021 №002009236 про рішення щодо припинення платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 підприємницької діяльності. Документальна позапланова невиїзна перевірка позивачки була проведена контролюючим органом з урахуванням строків давності. Твердження позивачки щодо необізнаності про проведення стосовно неї позапланової документальної перевірки не знайшли свого документального підтвердження, оскільки наказ на проведення перевірки та лист про надання документів були вручені їй поштою під розписку, надалі вона ігнорувала будь-які листи від контролюючого органу, та лише 13.02.2025 знову під розписку отримала лист, яким надсилалася Вимога від 06.02.2025. Тобто позивачка на власний розсуд здійснювала вибір поштових листів, які воліла отримати, а тому їх неотримання виникло не з вини контролюючого органу через неналежне повідомлення. Зазначене також спростовує позицію позивачки, що про документальну перевірку та її результати останній стало відомо лише в березні 2025 року. Станом на останній день перевірки (29.10.2024) первинних документів зазначених в листі від 05.09.2024 № 20292/6/14-29-24-05-03 до перевірки надано не було, про що складено акт про ненадання документів до перевірки від 29.10.2024 № 1253/14-29-24-05/. Будь-яких заяв про неможливість виконання податкових обов`язків або про втрату первинних документів від позивачки до податкового органу не надходило. Отже, саме через ненадання первинних документів які підтверджують понесені витрати пов`язані з підприємницькою діяльністю за період з 01.01.2018 по 06.04.2021, Книгу обліку доходів та витрат ф.10, виписки з розрахункових рахунків про рух коштів за період з 01.01.2018 по 06.04.2021, на суму: за 2018 рік на суму 7854093,84 грн та за 2019 рік на суму 620000,00 грн, призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу. Під час проведення даної перевірки був складений запит від 05.09.2024 за № 20292/6/14-29-24-05-03 щодо надання для проведення перевірки документів, що підтверджують дані податкової звітності, та письмових пояснень. Відповідь позивачки на надісланий лист станом на дату підписання акта не надано. Відтак вона мала час та можливість виправити помилки, отримавши копії або дублікати підтверджуючих документів від постачальників за 2018-2021 роки, а також надати до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, 2019 рік та надати декларації за 2020 рік та 2021 рік, проте нею не було вжито заходів щодо виправлення помилок.

Позивачка правом на подання відповіді на відзив у встановлений судом строк не скористалася.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 (а.с. 170-172, том 2) позовну заяву залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 7267,20 гривні.

13.08.2025 представник позивачки подав до суду заяву про виконання ухвали до суду, до якої додав платіжну інструкцію від 12.08.2025 № 1.258717277.1 про сплату судового збору в розмірі 7267,20 грн (а.с. 175-179, том 2).

15.08.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, про її розгляд за правилами загального позовного провадження та про призначення підготовчого засідання на 09.09.2025 (а.с. 180-182, том 2).

03.09.2025 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивачки про відкладення судового засідання, призначеного на 09.09.2025 (а.с. 217, том 2), яке ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 задоволено та відкладено підготовче засідання до 28.10.2025 (протокол судового засідання від 09.09.2025 № 5082927 (а.с. 225-226, том 2).

20.08.2025 і 11.09.2025 відповідач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду клопотання про залишення позовної заяви позивачки без розгляду в частині оскарження ППР від 17.12.2024 № 25345/14292405, від 17.12.2024 № 25349/14292405 і від 17.12.2024 № 25364/14292405 (а.с. 195-197, 230-231, том 2).

20.08.2025 до Миколаївського окружного адміністративного також надійшло клопотання відповідача про роз`єднання позовних вимог у справі № 400/8131/25 про визнання протиправними і скасування ППР і вимоги, виділивши в окреме провадження вимогу щодо визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2025 № Ф-0484-1429 (а.с. 187-188, том 2).

Представник позивачки подав 25.08.2025 заяву про зміну предмета позову (а.с. 204-205, том 2), до якої додав позовну заяву в новій редакції від 18.08.2025 (а.с. 209-214, том 2).

07.10.2025 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшли від представника позивачки заперечення від 06.10.2025 на клопотання відповідача від 20.08.2025 про роз`єднання позовних вимог та про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 239-241, 244-245, том 2).

У підготовчому засіданні 28.10.2025 сторони підтримали вищенаведені клопотання і заяви (протокол судового засідання в режимі конференції від 28.10.2025 № 5349532 (а.с. 1-7, том 3).

28.10.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвали:

про задоволення заяви представника позивачки від 25.08.2025 про розгляд позовної заяви в новій редакції від 18.08.2025 та про прийняття її до розгляду (а.с. 15-19, том 3);

про відмову у задоволенні клопотань відповідача від 20.08.2025 і від 11.09.2025 про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог і про роз`єднання позовних вимог у справі № 400/8131/25 шляхом виділення в окреме провадження вимогу щодо визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2025 № Ф-0484-1429 (а.с. 15-19, том 3);

про залишення позовної заяви без руху та про надання позивачу п`ятиденного строку з дня вручення цієї ухвали для подання до Миколаївського окружного адміністративного суду належним чином завіреної копії вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2025 № Ф-0484-1429 або клопотання про її витребування (а.с. 24-25, том 3).

Крім цього, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 (а.с. 8-10, том 3):

1) витребувано у відповідача

а) копію декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, подану ОСОБА_1 01.02.2019, реєстраційний номер № 930932971;

б) копію декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, подану ОСОБА_1 04.03.2020, реєстраційний номер № 13774664;

в) розрахунок розмірів штрафу і пені, які зазначені у вимозі Головного управління ДПС у Миколаївській області від 06.02.2025 № Ф-0484-1429.

2) рекомендовано позивачці подати до суду:

а) копію повідомлення ОСОБА_1 про неможливість вивезення або втрату первинних документів, поданого нею контролюючому органу у порядку, встановленому підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України;

б) копію рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_1 про неможливість вивезення або втрату первинних документів, поданого нею контролюючому органу у порядку, встановленому підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України;

в) розрахунок надходжень і витрат коштів на особовий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» за 2018-2020 роки окремо за кожним роком з виключенням видачи готівки з банкоматів та сплати податків і зборів;

г) розрахунок витрат ОСОБА_1 на загальну суму 9881688,16 грн, здійснених нею при господарських операціях з контрагентами у 2018-2020 роках, окремо за кожним роком та контрагентом із посиланням на первинний документ, який доданий нею до позовної заяви від 30.07.2025.

Представник позивачки подав 02.11.2025 заяву про зміну предмета позову (а.с. 30, том 3), до якої додав позовну заяву в новій редакції від 01.11.2025 (а.с. 34-53, том 3).

07.11.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про продовження розгляду справи № 400/8131/25, про прийняття до розгляду позовної заяви позивачки в новій редакції від 01.11.2025 (а.с. 58-60, том 3) та про призначення підготовчого засідання на 02.12.2025.

24.11.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 24.11.2025 (а.с. 65-74, том 3), до якої додав витребуванні в нього докази (а.с. 94-99, том 3).

02.12.2025 підготовче засідання не відбулось внаслідок технічного збою в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку, що підтверджується Актом від 02.12.2025 про технічний збій в ході фіксування судового засідання (а.с. 100, том 3). У зв`язку з цим, воно було відкладено на 16.12.2025.

15.12.2025 представник позивачки подав заяву про долучення розрахунків витрат позивачки із контрагентами (а.с. 103-104, том 3).

У підготовчому засіданні 16.12.2025 він пояснив, що відповідні розрахунки є тими розрахунками, які Миколаївський окружний адміністративний суд рекомендував позивачці подати ухвалою від 28.10.2025 (а.с. 8-10, том 3). Натомість копію повідомлення позивачки про неможливість вивезення або втрату первинних документів, поданого нею контролюючому органу у порядку, встановленому підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (ПК України), до суду надані не були, оскільки позивачка не подавала такого повідомлення контролюючому органу (протокол судового засідання в режимі конференції від 16.12.2025 № 5622213 (а.с. 130-133, том 3).

16.12.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про закриття підготовчого засідання, призначення справи до судового розгляду по суті та про проведення судового засідання 13.01.2026 (протокол судового засідання в режимі конференції від 16.12.2025 № 5622213 (а.с. 130-133, том 3).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до відповідей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.01.2026 № 2225402 і від 09.01.2026 № 2225412 у періоди з 29.01.2015 по 28.08.2015 та з 08.07.2016 по 06.04.2021 позивачка була зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 135-138, том 3).

Згідно з розрахунків податкових зобов`язань на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (додаток Ф2) до податкової декларації):

у 2018 році загальна сума одержаного позивачкою доходу становила 8182026,65 грн, вартість документально підтверджених витрат 7854093,83 грн, чистий дохід 327932,81 грн (а.с. 98, том 3);

у 2019 році загальна сума одержаного позивачкою доходу становила 700000,00 грн, вартість документально підтверджених витрат 620000,00 грн, чистий дохід 80000,00 грн (а.с. 99, том 3).

Податкові декларації про майнових стан і доходи за 2020 і 2021 роки позивачка контролюючому органу не подала.

Актом звірки між позивачкою і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАК» від 31.12.2018 за період 2018 року (а.с. 60, зворотній бік, 61, том 2) зафіксовано, що вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 524961,48 гривні. Згідно з видатковими накладними від 09.02.2018 № Б090218/03, від 23.02.2018 № Б230218/04, від 06.03.2018 № Б060318/11, від 28.03.2018 № 366, від 13.04.2018 № 471, від 03.05.2018 № 654 і від 19.09.2018 № 1868 (а.с. 51-52, 56, зворотній бік, 58, 59, лицьовий бік, 60, лицьовий бік том 2) позивачка здійснила в 2018 році видатки на загальну суму 262480,74 гривні.

Відповідно до видаткової накладної від 25.10.2018 № 2063 (а.с. 237, том 1) позивачка здійснила оплату за товар ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «КИЇВСЬКА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» на суму 102267,00 гривень.

Згідно з видатковими накладними від 12.06.2018 № РН-0002489, від 12.06.2018 № РН-0002547, від 13.06.2018 № РН-0002512, від 19.06.2018 № РН-000577, від 25.06.2018 № РН-0002643, від 26.06.2018 № РН-0002475, від 26.06.2018 № РН-0002658, від 13.07.2018 № РН-0002840, від 15.08.2018 № РН-0003186, від 15.08.2018 № РН-0003186, від 28.09.2018 № РН-0003675, від 21.11.2018 № РН-0004248, від 01.02.2019 № РН-0000257, від 20.02.2019 № РН-0000462 і від 21.02.2019 № РН-0000469 (а.с. 233-236, том 1) позивачка здійснила оплату за товар ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК АЛЬЯНС 2006» у 2018 році на загальну суму 398317,01 грн і в 2019 році 172227,60 гривні.

Відповідно до видаткової накладної від 05.06.2018 № 507 (а.с. 59, зворотній бік, том 2) позивачка здійснила оплату за товар ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕЛІТ ТАЄРС» на суму 17066,70 гривні.

Згідно з Актом звірки між позивачкою і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТУРЩЕБ» від 23.07.2025 (а.с. 12-16, том 2) за період з 01.01.2016 по 23.07.2025 вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 2698444,70 гривні.

Відповідно до Акта звірки між позивачкою і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТУРЩЕБ» від 23.07.2025 за договором № 1/1 від 25.07.2016 (а.с. 17-19, том 2) за період з 01.01.2016 по 23.07.2025 вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 1136979,06 гривні (а.с. 12-16, том 2).

Актом звірки між позивачкою і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПЕЦІАЛІЗОВАНА КОМПАНІЯ «МКФ» від 31.12.2025 (а.с. 62, том 2) за період з січня 2019 року по грудень 2021 року вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 992235,20 гривні.

Згідно з Актом звірки між позивачкою і ФОП ОСОБА_2 від 30.11.2019 (а.с. 63, том 2) за період з 01.01.2018 по 30.11.2019 вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 108710,36 гривні.

Відповідно до Акта звірки між позивачкою і ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «АГЕНТСТВО АНЖЕЛІКА» від 30.06.2025 (а.с. 65-68, том 2) за період січень 2016 року червень 2025 року вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 882328,50 гривні.

Згідно з Актом звірки між позивачкою і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОРПОРАЦІЯ БУГСЬКІ КАР`ЄРИ» від 01.04.2022 (а.с. 69, 70, лицьовий бік, том 2) за період з 01.01.2016 по 01.04.2022 вона здійснила витрати на користь контрагента на загальну суму 999918,80 грн (а.с. 70, зворотній бік, том 2).

Актами вибірки (інформаційний звіт) і актами прийому-передачі ТМЦ, складеними позивачкою і ПІДПРИЄМСТВОМ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА», за період з січня 2018 року по липень 2019 року (а.с. 84-104, том 2) зафіксовано отримання і оплату за товар позивачкою у 2018 році на загальну суму 2345697,97 грн, а в 2019 році 1354108,42 гривні.

Витрати позивачки за період з 01.01.2015 по 31.12.2022 підтверджуються випискою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» від 20.03.2025 № 20.1.0.0.0/7-250304/24473 з поточного рахунку позивачки № НОМЕР_1 (а.с. 98-229, том 1), зокрема у 2018 році на загальну суму 5228751,98 грн, у 2019 році 4137262,71 грн, а саме по контрагентах:

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАК» за 2019 рік на суму 260087,40 грн (а.с. 120, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК АЛЬЯНС 2006» за 2019 рік на суму 569047,80 грн (а.с. 117, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТУРЩЕБ» за 2018 рік на суму 1675307,80 грн (а.с. 113, зворотній бік, 114, лицьовий бік, том 3) і за 2019 рік на суму 690316,90 грн (а.с. 127, лицьовий бік, том 3);

ФОП ОСОБА_2 за 2018 рік на суму 172425,97 грн (а.с. 114, зворотній бік, 115, лицьовий бік, том 3);

ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «АГЕНТСТВО АНЖЕЛІКА» за 2018 рік на суму 540313,00 грн (а.с. 111, зворотній бік, 112, лицьовий бік, том 3) і за 2019 рік на суму 33844,10 грн (а.с. 123, зворотній бік, том 3);

ПІДПРИЄМСТВУ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА» за 2018 рік на суму 2737312,27 грн (а.с. 106, зворотній бік, 107-111, том 3) і за 2019 рік на суму 1231794,93 грн (а.с. 117, лицьовий бік, 118-119, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО ЛОГІСТИКА» за 2018 рік у розмірі 22000,00 грн (а.с. 106, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СМАРТ ПАК» за 2018 рік у розмірі 60460,00 грн (а.с. 112, зворотній бік, том 3) і за 2019 рік у розмірі 111380,00 грн (а.с. 125, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВТК» за 2018 рік у розмірі 20932,94 грн (а.с. 113, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ « 100 ШИН+» за 2019 рік у розмірі 26452,00 грн (а.с. 116, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВТО-ЛАКЦЕНТР» за 2019 рік у розмірі 49040,00 грн (а.с. 116, зворотній бік, том 3);

ОСОБА_3 за 2019 рік у розмірі 101125,00 грн (а.с. 120, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КВОРУМ-НАФТА» за 2019 рік у розмірі 246600,00 грн (а.с. 121, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МПК ТАЕРС» за 2019 рік у розмірі 12350,00 грн (а.с. 122, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НІКСТРОМ» за 2019 рік у розмірі 10978,26 грн (а.с. 123, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКИТІВСЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР`ЄТ» за 2019 рік у розмірі 466185,10 грн (а.с. 124, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОУН» за 2019 рік у розмірі 107776,80 грн (а.с. 125, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕХНО-МАССІВ» за 2019 рік у розмірі 2210,01 грн (а.с. 126, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТРАНС ЛІДЕР 1» за 2019 рік у розмірі 74900,00 грн (а.с. 126, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ШІПІНГ-ЛАЙН» за 2019 рік у розмірі 120739,41 грн (а.с. 127, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» за 2019 рік у розмірі 22435,00 грн (а.с. 128, том 3).

Відповідно до Акта про знищення документів ФОП ОСОБА_1 , складеного позивачкою 03.03.2022 (а.с. 50, том 2), було знищено частину документів, що належали фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , у зв`язку з ризиком потрапляння документів до третіх осіб, а також у зв`язку з веденням активних бойових дій у місті Вознесенськ Миколаївської області з 02 по 06 березня 2022 року.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 04.09.2024 № 1194-п «Про проведення документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 » (а.с. 44, зворотній бік, том 2) у період з 23.10.2024 по 29.10.2025 відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки.

Перед початком вказаної перевірки відповідач надіслав позивачці лист від 05.09.2025 № 20292/6/14-29-24-05-03 (а.с. 45, зворотній бік, 46, том 2) з проханням до позивачки надати інформацію та документи, зокрема книги обліку доходів і витрат (ф-10). Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) до поштового відправлення № 418 (а.с. 107, лицьовий бік, том 2) позивачка отримала цей лист 16.09.2024.

Відповідно до Акта від 29.10.2024 № 1253/14-29-24-05/ про ненадання платником податків документів на документальну позапланову невиїзну перевірку (а.с. 86, том 3) станом на 29.10.2024 (останній день перевірки) позивачка не надала документи, запитувані в неї контролюючим органом листом від 05.09.2024 № 20324/6/14-29-24-05-02.

За підсумками документальної позапланової невиїзної перевірки Головне управління ДПС у Миколаївській області склало Акт від 05.11.2024 № 18341/14-29-24-05/ «Про результати документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2018 по 06.04.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за періоди з 29.01.2015 по 28.08.2015 та з 08.07.2016 по 06.04.2021» (далі Акт від 05.11.2024) (а.с. 20-42, 48, зворотній бік, 49, том 2).

В Акті від 05.11.2024 відповідач зафіксував порушення позивачкою, зокрема:

пункту 176.1 статті 176, пункту 177.10 статті 177 ПК України, пункту 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218, а саме: книга обліку доходів і витрат за період здійснення діяльності з 01.01.2018 по 06.04.2021 відсутня (не надана до перевірки);

пункту 177.2, підпункту 177.3.1 пункту 177.3, пункту 177.4 статті 177 ПК України, а саме: заниження ПДФО від здійснення господарської діяльності за 2018 рік на суму 1470995,63 грн, за 2019 рік на суму 560737,65 грн та 2020 рік на суму 53379,74 грн;

пункту 1 частин другої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7, частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо заниження єдиного внеску за 2015 рік на загальну суму 3381,20 грн, за 2018 рік на загальну суму 147430,80 грн, за 2019 рік на загальну суму 165250,80 грн та за 2020 рік на загальну суму 65241,92 грн;

пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України щодо заниження військового збору від здійснення господарської діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2018 рік в загальній сумі 117663,98 грн, за 2019 рік в загальній сумі 46728,14 грн та за 2020 рік в загальній сумі 4448,31 грн;

пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пункту 2, абзацу третього пункту 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.05.2018 № 511), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2018 за № 692/32144, але згідно з пунктом 7 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складу звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання такої звітності, у порядку та розмірах, встановлених ПК України, а саме: не подання звітів про нарахування єдиного внеску за 2015, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки; подання звіту про нарахування єдиного внеску за не встановленою формою за 2016 рік.

На підставі Акта перевірки від 05.11.2024 відповідач виніс, зокрема:

ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405 (форма «Р») (а.с. 15-16, том 1), згідно з яким збільшив суму грошового зобов`язання за платежем ПДФО, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 2593046,33 грн;

ППР від 17.12.2024 № 25354/14292405 (форма «Р») (а.с. 13-14, том 1), згідно з яким збільшив суму грошового зобов`язання за платежем ВЗ, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 209938,47 грн;

ППР від 17.12.2024 № 25363/14292405 (форма «ПС») (а.с. 12, том 1), згідно з яким на позивачку накладено адміністративний штраф у розмірі 1020,00 гривні.

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2025 № Ф-0484/1429 (а.с. 11, том 1) щодо сплати позивачкою ЄСВ у сумі 585890,61 грн, з яких 381304,72 грн недоїмка, 165267,70 грн штрафи і 39318,19 грн пеня.

Відповідач виставив позивачці податкову вимогу від 07.02.2025 № 0-1429 (форма «Ф») на суму 3389248,79 грн (а.с. 49, том 1), яку вона отримала 13.02.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) до поштового відправлення № 295 (а.с. 50, том 1).

Вважаючи вищезазначені ППР і вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Підпунктом 191.1.34 статті 191 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу, зокрема, забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України).

Відповідно до абзацу першого пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові; позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з абзацом першим підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Таким чином, відповідач, як контролюючий орган, наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за своєчасністю сплати платниками податків і зборів шляхом проведення документальних перевірок.

Згідно з підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої підстави: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Отож відповідач мав право проводити документальні позапланові перевірки, зокрема, коли розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Суд встановив, що документальна позапланова виїзна перевірка позивачки здійснена відповідачем з 23.10.2024 по 29.10.2024 у зв`язку з отриманням контролюючим органом повідомлення від державного реєстратора про внесення до ЄДР запису від 06.04.2021 № рішення щодо припинення позивачкою підприємницької діяльності. Зазначені факти задокументовані в Акті від 05.11.2024.

Таким чином, відповідач мав правові підстави для проведення позапланової документальної перевірки позивачки у жовтні 2024 року у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до абзацу першого пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392 цього Кодексу, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення (абзац третій пункту 102.1 ПК України).

Згідно з абзацом одинадцятим пункту 522 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено, що з 19.12.2020 до 30.06.2023 на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Поряд з цим, пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022, зупинено дію пункту 522 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану.

Натомість вищенаведеним Законом України внесено зміни до статті 102 ПК України шляхом доповнення її пунктом 102.9 такого змісту:

« 102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 № 740/2024, від 14.01.2025 № 26/2025, від 15.04.2025 № 235/2025, від 14.07.2025 № 478/2025 і від 20.10.2025 № 793/2025 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб, з 16.11.2023 строком на 90 діб, з 14.02.2024 строком на 90 діб, з 14.05.2024 строком на 90 діб, з 12.08.2024 строком на 90 діб, з 10.11.2024 на 90 діб, з 08.02.2025 строком на 90 діб, з 09.05.2025 строком на 90 діб, з 07.08.2025 на 90 діб та з 05.11.2025 на 90 діб.

Тобто воєнний стан в Україні діє з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 по 05 години 30 хвилин 03.02.2026.

Пунктом 1 розділу І Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», який набрав чинності 01.08.2023, пункт 102.9 статті 102 ПК України виключено.

З вищенаведеного слідує, що на період з 18.03.2020 по 31.07.2023 включно строки, встановлені статтею 102 ПК України, були зупинені.

Як наслідок, контролюючий орган у період з 18.03.2020 по 31.07.2023 мав повноваження проводити документальні перевірки за період з 17.03.2017 (1095 день перед 18.03.2020) по день проведення перевірки, зокрема і застосовувати штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення відповідного законодавства, що були вчинені в період з 17.03.2017 по день проведення документальної перевірки.

Таким чином, відповідач мав право 05.11.2024 на здійснення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності сплати позивачкою податків і зборів за період з 01.01.2018 по 06.04.2021.

Що стосується безпосередньо спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого підпункту «а» і підпункту «б» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податків зобов`язані:

вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього Кодексу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку;

отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку.

Згідно з абзацом першим пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218 (втратив чинність 16.07.2021), відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (далі Кодекс) фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом,

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Абзацами першим, третім підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України установлено, що до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України і не можуть пред`явити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, як виняток із положень статті 44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

У разі втрати та/або неможливості вивезення первинних документів платник податків/податковий агент подає до контролюючого органу в довільній формі повідомлення про неможливість вивезення первинних документів, підписане керівником підприємства та головним бухгалтером, в якому зазначаються: обставини, що призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, податкові (звітні) періоди, а також загальний перелік первинних документів (за можливості із зазначенням реквізитів).

Платники податків/податкові агенти, які подали повідомлення про втрату первинних документів відповідно до цього підпункту, не підлягають перевірці контролюючим органом щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення дії воєнного стану.

Втрата документів, що не пов`язана з проведенням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, бойових дій, не надає права платнику податків/податковому агенту застосовувати положення цього підпункту.

Отже, невведення до 16.07.2021 фізичною особою-підприємцем Книги обліку доходів і витрат тягне за собою накладення на таку особу штрафу в розмірі 1020 гривень. У випадку повідомлення платником податку згідно з підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України контролюючого органу про втрату та/або неможливості вивезення вказаної книги з території активних бойових дій або з тимчасово окупованих територій, такий платник податку звільняється від юридичної відповідальності, встановленої пунктом 121.1 статті 121 ПК України.

Відповідно до абзацу першого пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4 статті 85 ПК України встановлено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Згідно з пунктом 85.6 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

У постанові від 24.12.2024 у справі № 320/4936/23 Верховний Суд прийшов до висновку, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

У постановах від 08.11.2021 у справі № 640/21601/19 і від 17.12.2024 у справі № 826/14435/16 Верховний Суд наголосив на тому, що в частині ненадання документів під час здійснення податкового контролю склад вказаного правопорушення полягає саме в поведінці платника податків, направленої на ухилення ним від виконання обов`язку з надання контролюючим органам оригіналів чи копій документів на їх законну вимогу, тим самим створюючи перешкоди для здійснення податкового контролю. В той же час у разі відсутності підстав для висновку про створення перешкод у його здійсненні, в тому числі шляхом ухилення від надання документів чи їх копій, зокрема через поважні та об`єктивні причини, поведінку платника податків не можна кваліфікувати як таку, що утворює склад правопорушення, передбаченого пунктом 121.1 статті 121 ПК України.

Так, перед початком проведення документальної позапланової перевірки, призначеної наказом наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 04.09.2024 № 1194-п «Про проведення документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 » (а.с. 44, зворотній бік, том 2), відповідач надіслав позивачці лист від 05.09.2025 № 20292/6/14-29-24-05-03 (а.с. 45, зворотній бік, 46, том 2) з проханням до позивачки надати інформацію та документи, зокрема книги обліку доходів і витрат (ф-10). Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) до поштового відправлення № 418 (а.с. 107, лицьовий бік, том 2) позивачка отримала цей лист 16.09.2024.

Відповідно до Акта від 29.10.2024 № 1253/14-29-24-05/ НОМЕР_2 про ненадання платником податків документів на документальну позапланову невиїзну перевірку (а.с. 86, том 3) станом на 29.10.2024 (останній день перевірки) позивачка не надала запитувані документи.

Згідно з Актом від 03.03.2022 про знищення документів ФОП ОСОБА_1 (а.с. 50, том 2) позивачкою було знищено частину документів, що їй належали, зокрема книги обліку доходів і витрат за 2015-2019 роки, у зв`язку з ризиком потрапляння документів до третіх осіб, а також у зв`язку з веденням активних бойових дій у місті Вознесенськ Миколаївської області з 02 по 06 березня 2022 року.

З наведеного акта слідує, що 03.03.2022 (дата його складання) позивачка вже зазнала, що бойові дії у місті Вознесенськ завершаться 06.06.2022.

Водночас ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 (а.с. 8-10, том 3) позивачці було рекомендовано подати до суду:

копію повідомлення нею про неможливість вивезення або втрату первинних документів, поданого контролюючому органу у порядку, встановленому підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України;

копію рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду її повідомлення про неможливість вивезення або втрату первинних документів, поданого нею контролюючому органу у порядку, встановленому підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України;

У підготовчому засіданні 16.12.2025 (протокол судового засідання в режимі конференції від 16.12.2025 № 5622213 (а.с. 130-133, том 3) та в судовому засіданні 13.01.2026 (протокол судового засідання в режимі конференції від 13.01.2026 № 5719466) представник позивачки зазначив, що позивачка не подавала контролюючому органу повідомлення про втрату та/або неможливості вивезення первинних документів у порядку, встановленому підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач обґрунтовано наклав на позивачку штраф у розмірі 1020,00 грн за відсутність книги обліку доходів та витрат за період здійснення нею діяльності з 01.01.2018 по 06.04.2021, а також первинних документів, що підтверджують понесені нею витрати у 2018-2021 роках.

Тому позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування ППР від 17.12.2024 № 25363/14292405 (форма «ПС») (а.с. 12, том 1) задоволенню не підлягають.

Щодо збільшення відповідачем податкових зобов`язань позивачки з ПДФО і ВЗ, суд зазначає таке.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної діяльності (підпункт 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.

Абзацом першим пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 16 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Таким чином, позивачка, як фізична особа підприємець (податковий агент), зобов`язана була сплачувати до бюджету з доходів від підприємницької діяльності ПДФО і ВЗ.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до абзацу п`ятого підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця документально не підтвердженні витрати.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відтак у разі встановлення контролюючим органом за результатами проведеної перевірки фізичної особи-підприємця факту документального не підтвердження ним витрат, він зобов`язаний самостійно визначити суми відповідних грошових зобов`язань з ПДФО і ВЗ, а також за наявності правових підстав визначити розмір штрафу.

Суд встановив, що в Акті перевірки від 05.11.2024 (а.с. 24-25, том 2) зазначено про непідтвердження документально витрат позивачки, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу:

за 2018 рік у сумі 7844265,12 грн;

за 2019 рік у сумі 608983,28 грн;

за 2020 рік у сумі 8495,30 гривні.

У постанові від 31.03.2021 у справі № 826/8703/18 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник податків повинен мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

У підтвердження здійснення цих витрат позивачка подала до суду наявні в неї видаткові накладні, виписку з її поточного банківського рахунку та акти звірки між нею та її контрагентами.

Відповідно до абзацу тринадцятого статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ документ, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15 і від 04.07.2024 у справі № 911/2502/22 зазначив, що акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним документам, а відтак не є належним та допустимим доказом, з якого можливо встановити беззаперечну заборгованість. Акт звіряння взаєморозрахунків може лише опосередковано свідчити про наявність боргу за договором, однак судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, надані позивачкою акти звірки не є первинними документами, а отже не є достатніми доказами, що підтверджують понесені нею витрати.

Крім цього, в актах звірки з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТУРЩЕБ» від 23.07.2025 (а.с. 12-16, том 2), з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТУРЩЕБ» від 23.07.2025 за договором № 1/1 від 25.07.2016 (а.с. 17-19, том 2), з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПЕЦІАЛІЗОВАНА КОМПАНІЯ «МКФ» від 31.12.2025 (а.с. 62, том 2), з ФОП ОСОБА_2 від 30.11.2019 (а.с. 63, том 2), з ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «АГЕНТСТВО АНЖЕЛІКА» від 30.06.2025 (а.с. 65-68, том 2) та з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОРПОРАЦІЯ БУГСЬКІ КАР`ЄРИ» від 01.04.2022 (а.с. 69, 70, лицьовий бік, том 2) відсутні підписи позивачки.

Натомість обставини здійснення позивачкою видатків підтверджуються видатковими накладними, а саме:

від 09.02.2018 № Б090218/03, від 23.02.2018 № Б230218/04, від 06.03.2018 № Б060318/11, від 28.03.2018 № 366, від 13.04.2018 № 471, від 03.05.2018 № 654 і від 19.09.2018 № 1868 (а.с. 51-52, 56, зворотній бік, 58, 59, лицьовий бік, 60, лицьовий бік том 2) щодо оплати за поставлений у 2018 товар році ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАК» на загальну суму 262480,74 грн;

від 25.10.2018 № 2063 (а.с. 237, том 1) щодо оплати за поставлений у 2018 році товар ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «КИЇВСЬКА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ» на суму 102267,00 грн;

від 12.06.2018 № РН-0002489, від 12.06.2018 № РН-0002547, від 13.06.2018 № РН-0002512, від 19.06.2018 № РН-000577, від 25.06.2018 № РН-0002643, від 26.06.2018 № РН-0002475, від 26.06.2018 № РН-0002658, від 13.07.2018 № РН-0002840, від 15.08.2018 № РН-0003186, від 15.08.2018 № РН-0003186, від 28.09.2018 № РН-0003675, від 21.11.2018 № РН-0004248 (а.с. 233-236, том 1) оплати за поставлений у 2018 році товар ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК АЛЬЯНС 2006» на загальну суму 398317,01 грн;

від 05.06.2018 № 507 (а.с. 59, зворотній бік, том 2) щодо оплати за поставлений у 2018 році товар ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕЛІТ ТАЄРС» на суму 17066,70 гривні.

Всього на підставі вищенаведених видаткових накладних підтверджуються видатки позивачки за 2018 рік у розмірі 780130,71 гривні.

Випискою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» від 20.03.2025 № 20.1.0.0.0/7-250304/24473 з поточного рахунку позивачки № НОМЕР_1 (а.с. 98-229, том 1) підтверджуються видатки позивачки за 2018 рік на загальну суму 5228751,98 грн, а саме таким контрагентам:

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТУРЩЕБ» на суму 1675307,80 грн (а.с. 113, зворотній бік, 114, лицьовий бік, том 3);

ФОП ОСОБА_2 на суму 172425,97 грн (а.с. 114, зворотній бік, 115, лицьовий бік, том 3);

ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «АГЕНТСТВО АНЖЕЛІКА» на суму 540313,00 грн (а.с. 111, зворотній бік, 112, лицьовий бік, том 3);

ПІДПРИЄМСТВУ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА» на суму 2737312,27 грн (а.с. 106, зворотній бік, 107-111, том 3), з яких на суму 2345697,97 грн також підтверджуються актами вибірки (інформаційний звіт) і актами прийому-передачі ТМЦ (а.с. 84-104, том 2);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО ЛОГІСТИКА» у розмірі 22000,00 грн (а.с. 106, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СМАРТ ПАК» у розмірі 60460,00 грн (а.с. 112, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВТК» у розмірі 20932,94 грн (а.с. 113, лицьовий бік, том 3).

Згідно з Актом перевірки від 05.11.2024 (а.с. 24, зворотній бік, том 2) витрати позивачки зі сплати ЄСВ у 2018 році склали 9828,72 гривні.

Таким чином, наявними матеріалами справи підтверджуються видатки позивачки за 2018 рік на суму 6018711,41 грн (?780130,71 + ?5228751,98 + ?9828,72 = ?6018711,41).

Відповідно до розрахунків податкових зобов`язань на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (додаток Ф2) до податкової декларації) у 2018 році (а.с. 98, том 3) загальна сума одержаного позивачкою доходу становила 8182026,65 грн, а витрати 7854093,83 грн, чистий дохід 327932,81 гривні.

Відтак у 2018 році позивачка занизила чистий оподатковуваний дохід на 1835382,43 грн (??8182026,65 - ?327932,81 - ?6018711,41 = ?1835382,43), а отже і суму ПДФО на 330368,84 грн (?1835382,43 х 18% ? ?330368,84) та ВЗ на 27530,74 грн (?1835382,43 х 1,5% ? ?27530,74).

Відповідно до актів вибірки (інформаційних звітів) і аків прийому-передачі ТМЦ, складеними позивачкою і ПІДПРИЄМСТВОМ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АМІК УКРАЇНА» (а.с. 84-104, том 2), у 2029 році зафіксовано отримання і оплату за товар позивачкою на загальну суму 1354108,42 грн, з яких 1231794,93 грн підтверджуються випискою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» від 20.03.2025 № 20.1.0.0.0/7-250304/24473 з поточного рахунку позивачки № НОМЕР_1 (а.с. 98-229, том 1; а.с. 117, лицьовий бік, 118-119, том 3).

Крім цього, випискою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» від 20.03.2025 № 20.1.0.0.0/7-250304/24473 з поточного рахунку позивачки № НОМЕР_1 (а.с. 98-229, том 1) також підтверджуються видатки позивачки за 2019 рік на загальну суму 2905467,78 грн, а саме таким контрагентам:

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАК» на суму 260087,40 грн (а.с. 120, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СК АЛЬЯНС 2006» на суму 569047,80 грн (а.с. 117, лицьовий бік, том 3), з яких на суму 172227,60 грн також підтверджуються з видатковими накладними від 28.09.2018 № РН-0003675, від 21.11.2018 № РН-0004248, від 01.02.2019 № РН-0000257, від 20.02.2019 № РН-0000462 і від 21.02.2019 № РН-0000469 (а.с. 233-236, том 1);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТУРЩЕБ» на суму 690316,90 грн (а.с. 127, лицьовий бік, том 3);

ПРИВАТНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «АГЕНТСТВО АНЖЕЛІКА» на суму 33844,10 грн (а.с. 123, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СМАРТ ПАК» у розмірі 111380,00 грн (а.с. 125, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ « 100 ШИН+» у розмірі 26452,00 грн (а.с. 116, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВТО-ЛАКЦЕНТР» у розмірі 49040,00 грн (а.с. 116, зворотній бік, том 3);

ОСОБА_3 у розмірі 101125,00 грн (а.с. 120, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КВОРУМ-НАФТА» у розмірі 246600,00 грн (а.с. 121, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МПК ТАЕРС» у розмірі 12350,00 грн (а.с. 122, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НІКСТРОМ» у розмірі 10978,26 грн (а.с. 123, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКИТІВСЬКИЙ ГРАНІТНИЙ КАР`ЄТ» у розмірі 466185,10 грн (а.с. 124, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОУН» у розмірі 107776,80 грн (а.с. 125, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕХНО-МАССІВ» у розмірі 2210,01 грн (а.с. 126, лицьовий бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТРАНС ЛІДЕР 1» у розмірі 74900,00 грн (а.с. 126, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ШІПІНГ-ЛАЙН» у розмірі 120739,41 грн (а.с. 127, зворотній бік, том 3);

ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮГ ТРАНС ЛОГІСТИК» у розмірі 22435,00 грн (а.с. 128, том 3).

Згідно з Актом перевірки від 05.11.2024 (а.с. 24, зворотній бік, том 2) витрати позивачки зі сплати ЄСВ у 2019 році склали 11016,72 гривні.

Таким чином, наявними матеріалами справи підтверджуються видатки позивачки за 2019 рік на суму 4270592,92 грн (?1354108,42 + ?2905467,78 + ?11016,72 = ?4270592,92).

Відповідно до розрахунків податкових зобов`язань на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (додаток Ф2) до податкової декларації) у 2019 році (а.с. 99, том 3) загальна сума одержаного позивачкою доходу становила 700000,00 грн, а витрати 620000,00 грн, чистий дохід 80000,00 гривні.

Актом перевірки від 05.11.2024 (а.с. 24, лицьовий бік, том 2) встановлено, що загальний оподаткований дохід позивачки у 2019 році за інформацією, отриманою від централізованої бази доходів б/н від 16.09.2024, склав 3206225,85 гривні.

Відтак у 2019 році позивачка завищила чистий оподатковуваний дохід на 3650592,92 грн (?3206225,85 - ?4270592,92 = - ??1064367,07), а отже і суму ПДФО на 191586,07 грн (?1064367,07 х 18% ? ?191586,07) та ВЗ на 15695,51 грн (?1064367,07 х 1,5% ? ??15965,51).

Тому твердження контролюючого органу про заниження позивачкою в 2019 році ПДФО і ВЗ спростовується вищевикладеним.

Податкові декларації про майнових стан і доходи за 2020 і 2021 роки позивачка контролюючому органу не подала.

Відповідно до Акта перевірки від 05.11.2024 (а.с. 24, лицьовий бік, том 2) загальний оподаткований дохід позивачки за інформацією, отриманою від централізованої бази доходів б/н від 16.09.2024, у 2020 році склав 305049,40 грн, а в 2021 році відсутній.

Згідно з виписки АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» від 20.03.2025 № 20.1.0.0.0/7-250304/24473 з поточного рахунку позивачки № НОМЕР_1 (а.с. 98-229, том 1) витрати на здійснення господарський операція позивачка у 2020-2021 роках не здійснювала.

Згідно з Актом перевірки від 05.11.2024 (а.с. 25, лицьовий бік, том 2) витрати позивачки зі сплати ЄСВ у 2020 році склали 8495,30 гривні.

Таким чином, відповідач обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачка у 2020 році занизила чистий оподаткований дохід на 305049,40 грн, ПДФО на 53379,74 грн ((?305049,40 - ?8495,30) х 18% ? ?53379,74), а ВЗ на 4448,31 грн ((?305049,40 - ?8495,30) х 1,5% ? ?4448,31).

Отже, загальна сума занижених позивачкою за період з 01.01.2018 по 06.04.2021 ПДФО становить 383748,58 грн (?330368,84 + ?53379,74 = ?383748,58), а ВЗ 31979,05 грн (?27530,74 + ?4448,31 = ?31979,05).

Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується застосованих до позивачки сум штрафних санкцій, то суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 521 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:

порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;

відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;

порушення вимог законодавства в частині:

обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

цільового використання пального, спирту етилового платниками податків;

обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку;

порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Таким чином, відповідач правомірно не застосував до позивачки штрафні санкції за порушення, що виникли в період з 01.03.2020 по 06.04.2021.

Поряд з цим, згідно з пунктами 123.1 і 123.2 статті 123 ПК України (в редакції, чинній до 25.03.2025) вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно,

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктом 123.2 статті 123 ПК України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме: що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

У постанові від 30.07.2025 у справі № 320/11116/23 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому, умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

Обставини з відповідним обґрунтуванням висновків про умисність діяння в обов`язковому порядку мають бути зазначені в акті перевірки, який за усталеною позицією Верховного Суду є носієм доказової інформації щодо виявленого порушення, а його висновки можуть бути спростовані шляхом подання до контролюючого органу заперечень на акт перевірки (наприклад постанова Верховного Суду від 19.06.2020 у справі № 140/388/19).

Відсутність в акті перевірки обставин, які характеризують таку ознаку виявленого діяння як умисність вказують на необґрунтованість прийняття в подальшому податкового повідомлення-рішення на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України.

ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405 і ППР від 17.12.2024 № 25354/14292405 контролюючий орган кваліфікував дії позивачки щодо заниження ПДФО і ВЗ за 2018 і 2019 роки за пунктом 123.2 статті 123 ПК України як умисні та застосував до неї штраф у розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання.

Однак, в Акті перевірки від 05.11.2024, зокрема в його висновках (а.с. 41, зворотній бік, 42, том 2) не зазначено, що діяння позивачки щодо заниження ПДФО і ВЗ за 2018 і 2019 роки підлягають кваліфікації як умисні.

Як наслідок, кваліфікаційна ознака «вчинені умисно» відповідачем не доведена.

Обставини, на які посилався контролюючий орган під час судового розгляду справи, щодо наявності в діях позивачки умислу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідно, такі обставини не можуть свідчити про те, що вона цілеспрямовано створила умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.

Таким чином, відсутні підстави для юридичної кваліфікації діяння позивачки як такого, за яке відповідальність передбачена пунктом 123.2 статті 123 ПК України.

На переконання суду, за умови не доведення наявності в діях позивачки умислу, з урахуванням висновків Акта перевірки від 05.11.2024 та обставин справи, вона підлягала притягненню до відповідальності на підставі пункту 123.1 статті 123 ПК України, а тому до неї мали бути застосовані штрафні санкції в розмірі 10 відсотків, а саме:

з ПДФО 38374,86 грн (?383748,58 х 10 % ? ?38374,86);

з ВЗ 3197,91 грн (?31979,05 х 10 % ? ?3197,91).

Часткове скасування податкового повідомлення-рішення із зміною ставки штрафу в межах однієї об`єктивної сторони, суб`єкта та об`єкта правопорушення не може розглядатися як втручання у дискреційні повноваження контролюючого органу або перебирання на себе його функцій. У даному випадку лише уточняється правильна кваліфікація діяння платника податків в межах одного складу податкового правопорушення та правильна ставка штрафної санкції.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.07.2025 у справі № 320/11116/23.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що:

1) є правомірними:

ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405 (форма «Р») (а.с. 13-14, том 1) в частині збільшення суми грошового зобов`язання ПДФО що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 422123,44 грн (?383748,58 + ?38374,86 = ?422123,44);

ППР від 17.12.2024 № 25354/14292405 (форма «Р») (а.с. 13-14, том 1) в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ВЗ, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 35176,96 грн (?31979,05 + ?3197,91 = ?35176,96);

2) є протиправними і підлягають скасуванню:

ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405 (форма «Р») (а.с. 13-14, том 1) в частині збільшення суми грошового зобов`язання ПДФО що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 2170922,89 грн (?2593046,33 - ?422123,44 = ?2170922,89);

ППР від 17.12.2024 № 25354/14292405 (форма «Р») (а.с. 13-14, том 1) в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ВЗ, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 174761,51 грн (?209938,47 - ?35176,96 = ?174761,51).

Що стосується правомірності (протиправності) вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2025 № Ф-0484/1429, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 31 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) податкові органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною другою статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування.

Недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Таким чином, відповідач мав повноваження надсилати платнику ЄСВ вимогу про сплату недоїмки. Водночас строк давності щодо стягнення такої недоїмки не застосовується.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок;

мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Отже, фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати ЄСВ у залежності від суми доходу (прибутку), що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску незалежно від отриманого доходу (прибутку) у відповідному звітному періоді та не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ, встановленої Законом.

У той же час правовідносини щодо адміністрування ЄСВ при одночасному перебуванні фізичної особи у трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

У постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 Верховний Суд сформував правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарська діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Відповідно до відповідей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.01.2026 № 2225402 і від 09.01.2026 № 2225412 у періоди з 29.01.2015 по 28.08.2015 та з 08.07.2016 по 06.04.2021 позивачка була зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 135-138, том 3).

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка у періоди з 29.01.2015 по 28.08.2015 та з 08.07.2016 по 06.04.2021 була найманим працівником і роботодавець сплачував за неї єдиний внесок.

У судовому засіданні 13.01.2026 представник позивачки зазначив, що вона не була найманим працівником у вказаний періоди і самостійно не сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (протокол судового засідання в режимі конференції від 13.01.2026 № 5719466).

Відтак позивачка зобов`язана була сплачувати ЄСВ за періоди з 29.01.2015 по 28.08.2015 та з 08.07.2016 по 06.04.2021, однак згідно з Актом перевірки від 05.11.2024 вона цього не робила.

Згідно з пунктом 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2020 № 790), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, обчислення єдиного внеску податковими органами здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску, яка подається до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Таким чином, відповідач мав повноваження щодо нарахування позивачці ЄСВ на підставі відомостей, встановлених Актом перевірки від 05.11.2024, та надіслати позивачці вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Згідно з Актом перевірки від 05.11.2024 контролюючий орган встановив факт заниження позивачкою ЄСВ за 2015, 2017, 2018, 2019 і 2020 роки, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 388784,72 грн (а.с. 34, лицьовий бік, том 2).

Позивач у позовній заяві не зазначив, а суд не встановив порушень у нарахуванні відповідачем ЄСВ за періоди з 29.01.2015 по 28.08.2015 та з 08.07.2016 по 31.12.2017 та з 01.01.2021 по 06.04.2021, а саме:

за 2015 рік на суму 3381,20 грн;

за 2016 рік 968,00 грн;

за 2017 рік 8448,00 грн;

за 2021 рік 0 гривень.

Відповідно до розрахунків податкових зобов`язань на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (додаток Ф2) до податкової декларації) у 2018 році (а.с. 98, том 3) загальна сума одержаного позивачкою доходу становила 8182026,65 грн, а документально підтверджені витрати, як було встановлено вище 6078711,41 гривні. Відтак база для нарахування ЄСВ у 2018 році становила 2103315,24 грн (?8182026,65 - ?6078711,41 = ?2103315,24), а місячна база нарахування 175276,27 грн (?2103315,24 : 12 = ?175276,12), яка більша за максимальну величину бази нарахування ЄСВ (враховуючи статтю 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік, у 2018 році вона становила 55845,00 грн (?3723,00 х 15 = ?55845,00).

В Акті перевірки від 05.11.2024 відповідач провів обчислення ЄСВ позивачці за 2018 рік, виходячи з розміру максимальної величини бази нарахування ЄСВ, тобто з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме: в розмірі 147430,00 гривні.

Актом перевірки від 05.11.2024 (а.с. 24, лицьовий бік, том 2) встановлено, що загальний оподаткований дохід позивачки у 2019 році за інформацією, отриманою від централізованої бази доходів б/н від 16.09.2024, склав 3206225,85 гривні. Водночас матеріалами справи підтверджуються витрати позивачки на суму 4270592,92 грн, що свідчить про відсутність чистого прибутку.

Тому за 2019 рік ЄСВ повинен був обраховуватись в розмірі мінімального страхового внеску, який, враховуючи статтю 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», становив 50076,00 грн (?4173,00 х 12 = ?50076,00).

Відповідно розмір недоїмки позивачки складає 11016,00 грн (?50076,00 х 22 % = ?11016,00), а не 165250,80 грн, як зазначено в Акті перевірки від 05.11.2024 (а.с. 33, лицьовий бік, том 2).

Згідно з Актом перевірки від 05.11.2024 (а.с. 33, лицьовий бік, том 2) загальний оподаткований дохід позивачки за інформацією, отриманою від централізованої бази доходів б/н від 16.09.2024, у 2020 році за 157 ознакою (дохід від підприємницької діяльності) склав 296554,10 грн, а докази про понесення нею витрат за вказаний рік у матеріалах справи відсутні.

Відтак ЄСВ за 2020 рік становить 65241,92 грн (?296554,10 х 22 % = ?65241,92), тобто як встановлено відповідачем в Акті перевірки від 05.11.2024 (а.с. 30, зворотній бік, том 2).

Загальний розмір недоїмки за періоди з 29.01.2015 по 28.08.2015 та з 08.07.2016 по 06.04.2021 складає 225469,12 грн, а не 381304,72 грн, як відповідач визначив у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2025 № Ф-0484/1429 (а.с. 11, том 1).

Як наслідок, в оскаржуваній вимозі невірно обчислив розміри штрафів і пені.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову в частині визнання протиправною та скасування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2025 № Ф-0484/1429.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зазначений спір є спором майнового характеру із ціною позову 3389895,41 грн (за ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405 (форма «Р») (а.с. 15-16, том 1) 2593046,33 грн; за ППР 17.12.2024 № 25354/14292405 (форма «Р») (а.с. 13-14, том 1) 209938,47 грн; за ППР від 17.12.2024 № 25363/14292405 (форма «ПС») (а.с. 12, том 1) 1020,00 грн; за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2025 № Ф-0484/1429 (а.с. 11, том 1) 585890,61 гривні).

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем встановлений у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028,00 гривень.

Таким чином, оскільки позовна заява подана в електронній формі, позивачу необхідно за подання цього позову сплатити судовий збір у розмірі 12112,00 грн (?3028,00 х 5 х 0,8 = ?12112,00, враховуючи, що 1 відсоток від ціни позову становить ?33898,95).

Платіжними інструкціями від 28.07.2025 № 2.236836239.1 (а.с. 1, том 1), від 12.08.2025 № 1.258717277.1 (а.с. 179, том 2) і від 21.08.2025 № 2.271733285.1 (а.с. 216, том 2) підтверджується понесення позивачкою судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 15140,00 гривні.

Отож за подання цього позову позивачка сплатила судовий збір у більшому розмірі, ніж необхідно, а саме: переплатила в сумі 3028,00 гривні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Тому надмірно сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн може бути повернутий позивачці за її клопотанням за ухвалою суду.

Водночас позовні вимоги задоволено на загальну суму 2931575,01 грн:

за ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405 (форма «Р») на суму 2170922,89 грн;

за ППР від 17.12.2024 № 25354/14292405 (форма «Р») на суму 174761,51 грн;

за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2025 № Ф-0484/1429 на суму 585890,61 гривні.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги на загальну суму 458320,40 грн:

за ППР від 17.12.2024 № 25349/14292405 (форма «Р») на суму 422123,44 грн;

за ППР від 17.12.2024 № 25354/14292405 (форма «Р») на суму 35176,96 грн;

за ППР від 17.12.2024 № 25363/14292405 (форма «ПС») на суму 1020,00 гривні.

Оскільки цим рішенням позов задоволено частково, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 10474,43 грн (?12112,00 х ?2931575,01 / ?3389895,41 = ?10474,43).

Керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.

2. Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області:

від 17.12.2024 № 25349/14292405 (форма «Р») в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 2170922 (Два мільйони сто сімдесят тисяч дев`ятсот двадцять дві) гривні 89 копійок;

від 17.12.2024 № 25354/14292405 (форма «Р») в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 174761 (Сто сімдесят чотири тисячі сімсот шістдесят одна) гривня 51 копійка.

3. Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2025 № Ф-0484/1429 щодо сплати заборгованості в розмірі 585890 (П`ятсот вісімдесят п`ять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 61 копійка.

4. Відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Миколаївській області:

від 17.12.2024 № 25349/14292405 (форма «Р») в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 422123 (Чотириста двадцять дві тисячі сто двадцять три) гривні 44 копійки;

від 17.12.2024 № 25354/14292405 (форма «Р») в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 35176 (Тридцять п`ять тисяч сто сімдесят шість) гривень 96 копійок;

від 17.12.2024 № 25363/14292405 (форма «ПС») щодо застосування адміністративного штрафу у розмірі 1020 (Одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10474 (Десять тисяч чотириста сімдесят чотири) гривні 43 копійки.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

9. Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ).

10. Повний текст рішення суду складений 13.01.2026.

Суддя В.Г.Ярощук