Справа № 420/12828/25
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/12828/25

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

повний текст судового рішення

складено 04.09.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АКВАФРОСТ" (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Волинської митниці та просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000163/2 від 22.04.2025 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що між компанією MB Migre, (Клайпеда, Литва) (Постачальник) та ТОВ (Покупець) укладений контракт №03/07/23-18 від 03.07.2023 року, відповідно до якого ціна на поставлений товар узгоджується сторонами та зазначається в інвойсі на кожну поставку товару (п. 4.1).

В межах цього контракту постачальником виданий інвойс №MBZ25021 від 18.04.2025 року, в якому сторонами погоджено вартість поставленого товару. Загальна вартість товару визначена вказаним інвойсом складає 42255,36 дол. США за 10060,80 кг товару нетто.

ПП Респект брок, діючи в інтересах позивача, звернулося до Волинської митниці з електронною митною декларацією (ЕМД) №25UA34U0 на товар: лосось заморожений 2-3 з головою, з хвостом, патраний в глазурі, не солений, без харчових добавок, приправ та інших інгредієнтів, без складових сумішей, розмірний. Дата виробництва - 12/2024.

На підтвердження заявленої митної вартості товару, разом з митною декларацією №25UA34U0 декларантом подано наступні документи: сертифікат якості б/н від 18.04.2025 року; інвойс №MBZ25021 від 18.04.2025 року; автотранспортна накладна б/н від 18.04.2025 року; міжнародний ветеринарний сертифікат або ветеринарне свідоцтво LT0367077/EXP25001252 від 18.04.2025 року; декларація про походження товару №MBZ25021 від 18.04.2025 року; пакувальний лист №MBZ25021 від 18.04.2025 року; сертифікат Євро-1; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №55 від 21.04.2025 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №18 від 21.04.2025 року; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 09.04.2025 року; контракт №03/07/23-18 від 03.07.2023 року; договір про надання послуг митного брокера №80 від 08.07.2024 року; договір (контракт) про перевезення №1 від 26.07.2021 року; договір (контракт) про перевезення №6 від 16.04.2025 року; інформація про позитивні результати державних видів контролю №12771758 від 22.04.2025 року; копія митної декларації країни відправлення №25LTLUB0000495F1B0 від 18.04.2025 року.

Митний орган запропонував позивачу надати додаткові документи, які б підтверджували визначену декларантом митну вартість товару, однак позивач зазначив, що всі документи надані.

Під час здійснення Волинською митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу відповідача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом за вищезазначеною митною декларацією встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митні вартість товарів, а саме: 1) відповідно до п.2 заявки на перевезення від 16.04.2025 року №6 до відповідальності замовника входить організація здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, проте в гр.21 ДМВ дані витрати не зазначено. Інформація щодо навантажувальних робіт за рахунок відправника, що зазначена в довідці про транспортні витрати від 21.04.2025 року №18 свідчить про надання до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно митної вартості товару, адже п.6.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 03.07.2023 року №03/07/23-18 передбачено, що до вартості товару входить вартість тари, упаковки (пакування) та маркування. Отже, з огляду на умови поставки FCA, п.2 заявки та п.6.3 контракту інформації щодо суб`єктів надання вищезазначених робіт, а також сум витрат навантажувально-розвантажувальних робіт не надано, що свідчить про не включення даних витрат до митної вартості товару; 2) згідно п.1.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 03.07.2023 року №03/07/23-18 серед товаросупровідних документів зазначено пакувальний лист, однак документ не подано до митного оформлення; 3) згідно рахунка-фактури від 18.04.2025 року № MBZ25021 умови оплати зазначені 100% оплати не пізніше 14 днів з дня виставлення інвойсу, однак банківських платіжних документів, що стосуються товару не подано до митного оформлення; 4) прайс-лист від 09.04.2025 року №б/н містить інформацію від відправника; інформацію від виробника товару декларантом не надано, відповідно до VII статті ГАТТ він повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу; 5) згідно документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 21.04.2025 року №18 витрати на транспортування по маршруту м.Клайпеда (Литва) Ягодин становить 53000 грн. Відстань даного маршруту становить 870 км; що в перерахунку 60,9 грн./ км (53000/870). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Київ становить 32000 грн., відстань даного маршруту 540 км, що становить 59,3 грн./км (32000/540). З огляду на зазначене вартість перевезення товару за межами митної території України однакова з вартістю перевезення товару на території України, що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товару.

За результатами розгляду декларації №25UA34U0 та доданих до неї документів Волинською митницею складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/001088 від 22.04.2025 року та ухвалено рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000163/2 від 22.04.2025 року. Митну вартість товару відповідачем визначена на підставі резервного методу.

Вважаючи вказане рішення відповідача про коригування митної вартості протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту (договору). В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Суд також зазначив, що приписи МКУ зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Крім того, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини того, що митний орган застосовував чи намагався застосувати інші методи визначення митної вартості товару, які передують резервному, відповідачем не надано обґрунтувань неможливості застосування таких методів.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Положеннями ч.3 ст.318 МК України передбачено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до ч.4, 5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 1 ст.51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

При декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.

Згідно ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З вищенаведених правових норм вбачається, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

З матеріалів справи вбачається, що декларант надав всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару, надані документи підтверджують числове значення митної вартості товару та не містять розбіжностей.

Так, декларантом наданий до митного органу договір (контракт) та інвойс, в цих документах визначений порядок, умови і строки оплати товару, умови поставки товару, тощо, містяться дані щодо найменування, кількості, ціни товару, що відповідає даним митної декларації та не суперечить умовам контракту, тощо.

Щодо тверджень митного органу в рішенні про коригування митної вартості товарів про те, що позивачем не включено до митної вартості товарів вартість навантажувально-розвантажувальних робіт, суд вважає такі твердження безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до умов поставки FCA продавець має доставити вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. При FCA поставка вважається здійсненою: а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього; б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем, не розвантаженим з транспортного засобу продавця. Продавець зобов`язаний нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки.

Позивачем зазначено, що ним понесені витрати виключно з перевезення партії товару автомобільним шляхом та включені такі витрати до митної вартості товару. Відносини між перевізником та позивачем врегульовані умовами договору про транспортно-експедиційне обслуговування та організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та/або міжнародному сполученнях №1 від 26.07.2021 року. Перевізник надав послуги з міжнародного перевезення вантажів автомобілем, що підтверджується змістом та описом послуг вказаних в довідці про транспортні витрати №18 від 21.04.2025 року. В довідці зазначено, що страхування вантажу не проводилось, навантажувальні роботи за рахунок відправника.

Зазначення в заявці на перевезення №6 від 16.04.2025 року умов про те, що організація здійснення вантажно-розвантажувальних робіт, оформлення документів на приймання вантажів до перевезення та їх здача здійснюється замовником не більше ніж за 48 годин є домовленістю сторін щодо часу проведення таких процедур та не свідчить про здійснення вантажно-розвантажувальних робіт.

Оскільки позивач витрат з навантажувально-розвантажувальних робіт не поніс та вони включаються у вартість товару, у відповідності до ч.10 ст. 58 Митного кодексу України позивач не має обов`язку надавати документи на підтвердження таких витрат, які понесені продавцем товару.

При цьому, твердження митного органу про ймовірність понесення покупцем додаткових витрат є припущенням митного органу та не доведені відповідачем.

Стосовно доводів митного органу про відсутність пакувального листа, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.2 ст.53 Митного кодексу України пакувальний лист не є первинним документом, що підтверджує митну вартість товарів та може бути прийнятий до уваги виключно як додаткова інформація. Пакувальний лист це довільної форми документ, який не містить відомостей числових значень митної вартості товару та не може слугувати підтвердженням даних складової митної вартості товару.

Щодо тверджень відповідача, що позивачем не надано банківських платіжних документів, що оплати вартості товару колегія суддів зазначає, що у відповідності до рахунку-фактури від 18.04.2025 року №MBZ25021 умови оплати зазначені 100% оплати не пізніше 14 днів з дня виставлення інвойсу, а оскільки процедура розмитнення проводилась 22.04.2025 року та строк оплати ще не настав, позивач не міг надати банківські платіжні документи.

Колегія суддів наголошує, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахуванням додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Стосовно зауважень митного органу до прайс-листа колегія суддів зазначає, що прайс-лист не є основним документом відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, прайс-лист є довідником цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, норми законодавства не встановлюють форми та змісту цього документу та він складається в довільній формі продавцем товару, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Що стосується аналізу митним органом довідки про транспортні витрати від 21.04.2025 року №18 в частині вартості витрат з перевезення товару, сумнівів щодо достовірності цієї довідки та висновку про заниження транспортних витрат до кордону України судова колегія наголошує, що ці доводи мають характер припущень та не доведені митним органом, відповідач не може ставити під сумнів зміст комерційних умов наданого позивачем документу, сторони господарських правовідносин вільні в виборі способу та порядку співпраці та взаємодії щодо виконання своїх зобов`язань та мають право в будь-який час вносити зміни у вже існуючі домовленості, змінювати чи доповнювати їх.

Нормами законодавства не встановлені обмеження щодо мінімальної чи максимальної вартості міжнародних вантажних перевезень. Незгода митниці із ціновим розрахунком транспортних витрат не може бути підставою для подальшого коригування митної вартості товару. Відповідач надав оцінку вартості перевезення по території України, що не належить до його компетенції, оскільки відповідна величина не є складовою митної вартості. Тарифи на перевезення, вартість перевезення вантажу в цілому і вартість перевезення вантажу за окремими маршрутами визначаються виключно перевізником. Позивач не має змоги впливати на визначення перевізником вартості перевезення вантажу за маршрутами, оскільки, формування собівартості перевезення вантажу це виключна прерогатива перевізника як суб`єкта господарювання, який формує таку собівартість з огляду на різноманітні економічні показники, такі як вартість паливно-мастильних матеріалів, вартість автомобільних шин, вартість технічного обслуговування пересувного складу, вартість трудовитрат тощо.

Таким чином, вартість послуг перевезення є домовленістю сторін таких правовідносин (позивача та перевізника), які не можуть піддаватись аналізу, сумніву чи оцінці будь-яким суб`єктом, що не являється учасником таких відносин та, до компетенції якого такі дії не віднесені.

Апеляційний суд критично ставиться щодо витребування митним органом додаткових документів, оскільки згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 13.10.2021 року по справі №804/15600/15, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

У вказаній постанові Верховний Суд звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Отже, в межах даної справи, позивачем надані документи, які підтверджують, на думку суду, митну вартість товару, що заявлена у митній декларації, вимога щодо надання додаткових документів і посилання на ненадання таких документів, як на підставу для відмови у митному оформленні товару, за заявленою позивачем митною вартістю, є безпідставними.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що позивач для підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару подав до відповідача всі необхідні передбачені ст.53 Митного кодексу України документи.

За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Резюмуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що рішення про коригування митної вартості товару №UA205140/2025/000163/2 від 22.04.2025 року прийняті не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що наведені доводи митного органу є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами. Тобто митним органом безпідставно зазначено про відсутність відповідних документів та недостатність наданих позивачем документів для визначення митної вартості за першим (основним) методом.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару. Висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до ч.3 ст.318 МК України, митний контроль передбачає мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Проте, приписи вказаної статті митним органом були порушені, оскільки саме формальний підхід до наданих документів та їх опрацювання став причиною прийняття протиправного рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позивач для підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару подав до відповідача всі необхідні передбачені ст.53 Митного кодексу України документи, а відповідач, в свою чергу, не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що апелянтом в доводах апеляційної скарги не було наведено буд-яких заперечень щодо правильності визначення суми витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у суді 1-ї інстанції, а тому апеляційний суд не надає оцінки рішенню суду 1-ї інстанції у цій частині.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Волинської митниці - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді О.І. Шляхтицький Г.В. Семенюк