Справа № 240/18066/25
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

12 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/18066/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леміщак Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 - 29.08.2017 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.08.2017 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11.09.2025 до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він вказує, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 у справі № 240/4607/22 ІНФОРМАЦІЯ_4 03.08.2023 позивачу були виплачені грошові кошти в сумі 16240,77 грн. Однак до суду з цим позовом позивач звернувся лише в червні 2025 року - з пропуском встановленого терміну звернення до адміністративного суду. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Тому просить позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без розгляду.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам статті 122 та частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

18.11.2025 до суду надійшла заява про поновлення процесуального строку від представника позивача, в якій зазначено, що заявлені позовні вимоги необхідно оцінювати, як вимоги про стягнення заборгованості з виплати грошового забезпечення, яке охоплюється поняттями заробітна плата і оплата праці у тому сенсі, яким їх наповнив Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013, а тому спір про грошове забезпечення набуває ознак трудового спору і, враховуючи те, що КАС України не містить норм, які передбачали б строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення недоотриманої /заборгованої заробітної плати/ грошового забезпечення, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає стаття 233 КЗпП України, яка містить спеціальні для окреслених правовідносин норми, які встановлюють строк. Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно з Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

19.11.2025 розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматичний розподіл справи відповідно до наказу № 01-123-в від 17.11.2025, яким судді Шуваловій Тетяні Олександрівні надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами.

19.11.2025 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено головуючим суддю Леміщака Дмитра Михайловича.

21.11.2025 справу прийнято до спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи та зміст заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Так, згідно з правовими висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Водночас, відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (з наступними змінами) карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) було встановлено з 19.12.2020 до 30.06.2023.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, з 01.07.2023 відновлено перебіг строку звернення до суду з вимогами про стягнення належної працівнику заробітної плати.

Ураховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом у справі № 460/21394/23, суд дійшов висновку, що в цій справі до вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період до 18.07.2022 застосуванню підлягає частина 2 статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених Законом України № 2352-ІХ, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням вищенаведених правових висновків Верховного Суду, позовні вимоги щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 03.08.2021 по 18.07.2022 включно, яка за своїм змістом є заробітною платою (грошовим забезпеченням), не обмежені будь-яким строком звернення до суду.

Починаючи з 19.07.2022, - дня набрання чинності Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, яким частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у новій редакції, законодавчо був визначений тримісячний строк звернення до суду.

З 19.07.2022 строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Спір у цій справі виник у зв`язку із ненарахуванням та невиплатою позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку виплати належних сум індексації за період з 01.01.2016 по 29.08.2017.

Матеріали справи свідчать, що кінцевий розрахунок на виконання рішень суду із позивачем був проведений 03.08.2023, що підтверджується випискою по картці рахунку позивача в АТ Приватбанк від 27.03.2025 про рух коштів на картці у період з 03.08.2023 по 15.01.2025 та скріншотом зарахування 03.08.2023 на карту позивача коштів у сумі 16240,77 грн, призначення платежу: ІНФОРМАЦІЯ_4 заробітна плата.

Таким чином, кінцевий розрахунок із позивачем був проведений 03.08.2023, однак із позовною заявою щодо виплати належного грошового забезпечення позивач звернувся до суду лише 11.07.2025 (дата подання конверту до Укрпошти), тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Виходячи з викладеного, позивач про порушення своїх прав мав дізнатися під час отримання виплати у розмірах, з якими він не погоджується, з серпня 2023 року, а звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом 11.07.2025, хоча мав реальну, об`єктивну можливість і раніше виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації, з яких складових складаються виплати, як обрахована та на підставі якого грошового забезпечення була розрахована та виплачена відповідна виплата.

Також суд зазначає, що позивачем пропущено і загальний шестимісячний строк, передбачений статтею 122 КАС України.

Як уже зазначалося, представник позивача подав заяву про поновлення пропущеного строку, в якій зазначив, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів через порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.08.2017, при цьому позов подано без пропуску строку звернення до суду. Вважає, що суд помилково застосував тримісячний строк, посилаючись на кінцевий розрахунок 03.08.2023 та подання позову в липні 2025, адже спірні правовідносини повністю виникли до 19.07.2022 - дати набрання чинності Законом № 2352-IX, який змінив редакцію ст. 233 КЗпП. До 19.07.2022 частина 2 статті 233 КЗпП (у старій редакції) дозволяла звертатися до суду з вимогами про стягнення належної заробітної плати (включаючи грошове забезпечення та компенсацію індексації) без обмеження будь-яким строком. Законодавець прив`язує дію норм у часі до моменту виникнення правовідносин, тому для періоду 2016 2017 років застосовується стара редакція КЗпП, а не нова, що ввела тримісячний строк. Кінцевий розрахунок у 2023 році не впливає на строк позовної давності, оскільки він визначається виключно датою набрання чинності закону та моментом виникнення спірних правовідносин.

Суд не погоджується з такими доводами представника позивача та зазначає, що питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

За правилами статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Вказаними положеннями закону встановлено обов`язок підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу громадян провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Судом встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 у справі № 240/4607/22 установлено протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.08.2017.

Тобто відповідно до вказаного рішення у відповідача виник обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 29.08.2017.

Згідно з приписами статей 1, 2, 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" у відповідача одночасно виник обов`язок з нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати сум індексації грошового забезпечення.

Судовим рішенням встановлено факт порушення строку виплати належного позивачу грошового забезпечення, відповідно саме з дати ухвалення рішення суду в зазначеній справі у позивача виникло право на отримання компенсації, визначеної Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.08.2017 на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 у справі № 240/4607/22 виплачена позивачу ІНФОРМАЦІЯ_4 03.08.2023.

Водночас при виплаті індексації грошового забезпечення відповідачем не виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Таким чином, саме з дати виплати позивачу належного грошового забезпечення (03.08.2023) позивач був обізнаний про порушення свого права і саме із цією датою пов`язано перебіг строку звернення до суду з позовом про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Станом на 03.08.2023 стаття 233 Кодексу законів про працю України діяла у редакції Закону № 2352-IX, тому позивачем пропущено тримісячний строк, визначений статтею 233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону № 2352-IX.

Представник позивача помилково пов`язує перебіг строку звернення до суду із цим позовом з моментом виникнення правовідносин щодо ненарахування та невиплати індексації у період з 01.01.2016 по 29.08.2017, оскільки право позивача на індексацію грошового забезпечення у цей період установлено рішенням суду у справі № 240/4607/22, одночасно з ухваленням відповідного рішення у позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходів.

Реалізація права на отримання компенсації втрати частини доходів шляхом звернення до суду можлива за умови невиконання підприємством, установою і організацією всіх форм власності та господарювання вимог Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а тому перебіг обчислення строку для звернення до суду з такими вимогами починається з моменту, коли особа дізналася про порушення свого права. У спірних правовідносинах позивач дізнався про порушення своїх прав 03.08.2023 (дата виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.08.2017).

Такий підхід до обчислення строків звернення до суду з позовом у спорах про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати застосовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд і в постанові від 17.04.2025 у справі № 560/10053/24.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначено статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За наведених обставин та правового регулювання, суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Тому позовну заяву про визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 123, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду та у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.М. Леміщак

12.01.26