Справа № 420/3021/25
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/3021/25

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 01.09.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі ГУПФ в м.Києві) та просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ в м.Києві від 29.07.2024 року щодо відмови позивачці у призначенні та виплаті пенсії за віком, починаючи з 29.07.2024;

- зобов`язати ГУПФ в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІУ із зарахуванням до трудового (страхового) стажу періодів роботи позивачки: з 02.11.1978 по 04.06.1979, з 31.08.1983 по 01.09.1984, з 02.09.1984 по 30.06.1985, з 01.08.1985 по 25.07.1986, з 08.09.1986 по 02.03.1987, з 23.03.1987 по 13.05.1987, з 14.05.1987 по 30.10.2000, починаючи з 29.07.2024.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення ГУПФ в м.Києві №23 від 29.07.2024 року про відмову у призначенні пенсії в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 14.05.1987 року по 30.10.2000 на підставі довідки №17 від 18.07.2024 року.

Зобов`язано ГУПФ в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.05.1987 року по 30.10.2000 на підставі довідки №17 від 18.07.2024 року.

Зобов`язано ГУПФ в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за №5556 від 22.07.2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка №5556 про призначення пенсії за віком.

Відповідно до розписки-повідомлення разом із заявою про призначення пенсії позивачем надано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, довідку про стаж, довідку про навчання, трудову книжку НОМЕР_1 , свідоцтво про розірвання шлюбу, заяву з банку, нотаріальну копію трудової книжки, особисту заяву.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсії ГУПФ в м.Києві.

За результатами розгляду заяви за призначенням/перерахунку пенсії, рішенням ГУПФ в м.Києві №23 від 29.07.2024 року відмовлено у призначенні пенсії.

Підставою для відмови вказано: необхідний страховий стаж 21 рік. Страховий стаж особи становить 07 років 03 місяців 3 дні.

Не враховано до стажу періоди:

- роботи згідно наданої виписки з трудової книжки з 01.08.1985 по 25.07.1986, з 08.09.1986 по 01.12.1986 та з 25.11.1986 по 02.03.1987, оскільки не надано оригінал трудової книжки або уточнюючи довідки;

-згідно довідки від 18.07.2024 №17 з 14.05.1987 по 30.10.2000 (відсутній наказ про звільнення та довідку про нарахування заробітної плати за вищевказаний період не надано). Стаж враховано частково з 01.01.1999 по 31.10.2000 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку;

догляду за дитиною до трьох років (свідоцтво про народження дитини не надано).

Позивачкою повторно була подана заява про призначення пенсії від 30.08.2024 року, зареєстрована за №6817, до якої додано свідоцтво про народження дитини.

Ця заява була розглянута ГУПФ у м.Києві області та ухвалено рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.09.2024 року №23, відповідно до якого за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- періоди, зазначені у виписці з трудової книжки, з 08.09.1986 по 01.12.1986, з 25.11.1986 по 02.03.1987, оскільки не надані оригінал трудової книжки та уточнюючі довідки;

- період з 14.05.1987 по 30.10.2000, зазначений в довідці №17 від 18.07.2024, оскільки відсутні наказ про звільнення.

Страховий стаж становить 9 років 3 місяці 18 днів. Відповідно до стажу для розрахунку права враховано догляд за дитиною до 3-х років 31.08.1983-31.08.1984 -1 рік 1 день, період 01.07.1985-31.07.1985 1 місяць, період 17.06.1986 року 14.07.1986 року 28 дні.

Вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. При цьому, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Також суд зазначив, що відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд дійшов висновку, що сукупний страховий стаж позивачки є більше 22 років, що надає їй право на призначення пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 21 років.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пп.1.8., 1.9. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (далі Порядок №22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків. (п.2 Порядку №637).

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Стосовно не зарахування пенсійним органом періоду роботи згідно довідки від 18.07.2024 №17 з 14.05.1987 по 30.10.2000 оскільки відсутній наказ про звільнення, а довідку про нарахування заробітної плати за вищевказаний період не надано, при цьому стаж враховано частково з 01.01.1999 по 31.10.2000 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у матеріалах справи наявна копія довідки від 18.07.2024 року №17, яка видана КНП Монастирищенська багатопрофільна лікарня, відповідно до якої позивачка дійсно працювала в Монастирищенській центральній лікарні на посаді лікаря-стоматолога (0,5 ставки):

14.05.1987 (наказ №57&4 від 14.05.1987) по 30.10.2000 (наказ про звільнення в книзі обліку по кадрах відсутній).

Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати за 1998-2000 звільнена із займаної посади 31.10.2000.

Згідно п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Із наданої довідки вбачається, що відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати за 1998-2000 позивачці нараховувалась заробітна плата та вона була звільнена із займаної посади 31.10.2000 року, тому не збереження роботодавцем інформації щодо реквізитів наказу про звільнення позивачки не може бути підставою для не врахування вказаного періоду до її страхового стажу на підставі довідки №17 від 18.07.2024 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що пенсійним органом помилково не зараховано до страхового стажу позивачки період роботи з 14.05.1987 року по 30.10.2000 на підставі довідки №17 від 18.07.2024 року, у зв`язку з чим рішення ГУПФ в м.Києві від 29.07.2024 року щодо відмови позивачці у призначенні та виплаті пенсії за віком є протиправним лише в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 14.05.1987 року по 30.10.2000 на підставі довідки №17 від 18.07.2024 року, в іншій частині вказане рішення є правомірним.

Отже, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, пенсійний орган помилково не зарахував до страхового стажу позивачки період роботи з 14.05.1987 року по 30.10.2000 на підставі довідки №17 від 18.07.2024 року, а тому обгрунтовано судовим рішенням зобов`язав ГУПФ в м.Києві зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 14.05.1987 року по 30.10.2000 на підставі довідки №17 від 18.07.2024 року, що становить 13 років 5 місяців 16 днів.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що належним та ефективним способом захисту права позивачки є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути її заяву з урахуванням висновків суду.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді О.І. Шляхтицький Г.В. Семенюк