Справа № 380/24338/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

12 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/24338/24 пров. № А/857/50912/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Курильця А. Р.
суддів -Кузьмича С. М.
Мікули О. І.

перевіривши в електронній формі апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року в справі № 380/24338/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року в справі № 380/24338/24 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо відмови призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із втратою працездатності пов`язаної з виконанням службових обов`язків

Зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із визначенням інвалідності третьої групи, що настала внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 ЗУ "Про Національну поліцію" в розмірі 250 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 380/24338/24 - без змін.

Верховний Суд ухвалою від 03 листопада 2025 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Водночас 28 листопада 2025 року судом апеляційної інстанції зареєстрована апеляційна скарга Національної поліція України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року в справі № 380/24338/24.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи. Отже, реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону. Відтак, випадки, в яких особа має право оскаржити рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, мають бути встановлені КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

З аналізу вказаної норми вбачається, що право на апеляційне оскарження судового рішення мають не тільки учасники справи, а й особи, які не брали участі у розгляді справи, за умови, коли суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, законодавцем визначено дві групи осіб, яким гарантовано право на апеляційне оскарження судового рішення, а саме учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Для реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення учаснику справи достатньо довести його процесуальний статус у справі, тоді як особа, яка не була залучена до участі у справі, при поданні апеляційної скарги повинна довести належними і достатніми доказами, що оскаржуване судове рішення стосується її прав, інтересів та (або) обов`язків, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним.

У цій справі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року переглядалося апеляційним адміністративним судом за апеляційною скаргою відповідача - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 380/24338/24 - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Надалі до суду апеляційної інстанції було надіслано апеляційну скаргу Національної поліції України як особою, яка не приймала участі у розгляді справи № 380/24338/24 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 року.

Частиною 1 ст. 323 КАС України передбачено, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави.

Згідно з ч. 4 ст. 323 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (ч. 4 ст. 323 КАС України).

З аналізу положень ст. 323 КАС України у взаємозв`язку зі ст. 293 КАС України вбачається, що апеляційна скарга після закінчення апеляційного розгляду справи може бути подана особою, яка не приймала участі у справі, за двох умов:

суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи;

доводи апеляційної скарги не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Колегія апеляційного суду зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року в справі № 380/24338/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року, визнано протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо відмови призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із втратою працездатності пов`язаної з виконанням службових обов`язків; зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із визначенням інвалідності третьої групи, що настала внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 ЗУ "Про Національну поліцію" в розмірі 250 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Водночас Національна поліція України як на обставину вирішення судом питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки посилається на свою компетенцію щодо виділення коштів для виплати ОГД та забезпечення цільового використання як центрального органу управління поліції.

Суд враховує, що грошове забезпечення позивачу має виплачуватися за місцем проходження служби в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

У контексті предмету цього спору, суд апеляційної інстанції вважає, що обов`язок щодо виконання рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили, покладено на конкретного суб`єкта владних повноважень - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, утворений постановою КМУ від 9 жовтня 2019 року № 867 як юридична особа публічного права, міжрегіональний територіальний орган Національної поліції , який є окремою юридичною особою, й створює обов`язки лише для цього суб`єкта

Колегія суддів враховує посилання скаржника на те, що Національна поліція України в розумінні Бюджетного кодексу України є головним розпорядником бюджетних коштів, який отримує бюджетні призначення і розподіляє бюджетні асигнування розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня.

Водночас Верховний Суд в постанові від 12 березня 2021 року в справі № 320/3351/19 вказав, що, незважаючи на те, що Національна поліція України є розпорядником коштів вищого рівня, з яких нараховується і виплачується одноразова грошова допомога, Національна поліція України не є безпосереднім учасником спірних правовідносин.

Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України і Національна поліція України є суб`єктами владних повноважень, які представляють Українську державу і мають здійснювати свою діяльність узгоджено для ефективного виконання функцій держави.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені не на користь її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до принципів, закладених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно п. 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України", право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу "res judicata", тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді повторного апеляційного перегляду та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Судові спори про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням певної групи інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС України є поширеною категорією судових справ.

Відповідачами у цих справах виступають територіальні управління Національної поліції і Національна поліція України, зазвичай, не залучається до участі у справі як співвідповідач, оскільки обов`язки призначення та виплати одноразової грошової допомоги покладено на розпорядника коштів нижчого рівня, а не на Національну поліцію України.

Варто зазначити, що Національна поліція України як центральний орган виконавчої влади не позбавлена можливості прийняти владне управлінське рішення, яким зобов`язати територіальні органи Національної поліції України клопотати у судах про залучення центрального органу виконавчої влади до участі у справі в якості третьої особи при розгляді подібних правовідносин.

Також Верховний Суд у вищезгаданій постанові зазначив, що будь-який розпорядник коштів не є автоматично зацікавленою особою при розгляді справ, які передбачають стягнення коштів з Державного бюджету України, відтак суди не зобов`язані залучати Національну поліцію України у якості третьої особи за власною ініціативою.

Також колегія апеляційного суду наголошує, що в цій справі Національна поліція України звернулася з апеляційною скаргою після апеляційного перегляду судового рішення та набрання ним законної сили з доводами, подібними за своїм змістом до доводів, які були розглянуті під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Так, у своїй апеляційній скарзі відповідач (Департамент) зазначав, що ОГД призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності , що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, ПРОТЯГОМ ШЕСТИ МІСЯЦІВ ПІСЛЯ ЙОГО ЗВІЛЬНЕННЯ З ПОЛІЦІЇ ВНАСЛІДОК ПРИЧИН, ЗАЗНАЧЕНИХ У ЦЬОМУ ПУНКТІ.

Наказом Департаменту від 31.05.2021 № 174 о/с «По особовому складу» (далі Наказ № 174) позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII з 08.06.2021 міститься в матеріалах справи). (витяг з наказу Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 143 від 19.01.2023 серії 12ААВ №740176, виданою Львівським обласним центром медико соціальної експертизи Обласним МСЕК № 3 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

Таким чином, з моменту звільнення позивача зі служби в поліції 08.06.2021 визначення йому інвалідності 19.01.2023 позивача відсутня обов`язкова минув 1 рік 7 місяців та 11 днів до , а відтак у обставина (визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після його звільнення з ПОЛІЦІЇ ) для призначення та виплати одноразової грошової допомоги передбачена пунктом 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII.

Позивач 24.05.2021 подав рапорт про звільнення, у якому просив звільнити його зі служби В ПОЛІЦІЇ з 08.06.2021 за власним бажанням. Наказом № 174 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням ) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII. Таким чином, на момент прийняття Департаментом Наказу № 174 існувала лише одна підстава для звільнення позивача з ПОЛІЦІЇ ЗА ВЛАСНИМ БАЖАННЯМ на підставі поданого ОСОБА_1 рапорту.

Дотримання зв`язку із причиною/ підставою звільнення особи з поліції внаслідок саме захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції , тобто згідно пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції ) є обов`язковою умовою для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII. Ураховуючи, що Наказом № 174 позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, а не відповідно до пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у позивача відсутня обов`язкова обставина (звільнення через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Визначення Порядком № 4 днем виникнення права на отримання допомоги дати, з якої встановлена інвалідність, не змінює визначених Законом, як актом вищої юридичної сили, обов`язкових умов призначення одноразової грошової допомоги і НЕ МОЖЕ БУТИ БЕЗУМОВНОЮ ПІДСТАВОЮ ДЛЯ ЇЇ ВИПЛАТИ БЕЗ ДОТРИМАННЯ ТАКИХ УМОВ.

У ОСОБА_1 відсутні дві обов`язкові умови для призначення та виплати одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 3 частини першої статті 97 Закону № 580 VIII, а відтак дії Департаменту щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності є правомірними.

Вважав відповідач, що установлення на законодавчому рівні такої обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги, як звільнення з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, покликане надати гарантовану з боку держави соціальну допомогу саме тим поліцейським, стан здоров`я яких завадив продовжити службу в ПОЛІЦІЇ (а не в ДБР), і які припинили її вимушено.

Вказував відповідач, що врахування судом першої інстанції висновків викладених у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024 у справі №380/5084/23, ніяким чином не спростовують того факту, що для виплати такої одноразової грошової допомоги ОБОВ`ЯЗКОВИМИ ПЕРЕДУМОВАМИ є не лише проходження позивачем служби в ПОЛІЦІЇ, але і визначення поліцейському інвалідності протягом ШЕСТИ місяців після його звільнення з поліції (а не з іншого органу) та звільнення поліцейського з поліції З ПРИЧИН поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманих під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції.

Департамент вважав, що при винесенні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не з`ясовано обставини та не досліджено докази, які мають значення для справи, не зазначено мотиви відхилення доводів Департаменту, не надано мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеного Департаментом у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Водночас обґрунтування апеляційної скарги Національної поліції України (пункт 5 скарги) зводиться до наступного.

Днем виникнення у позивача права на отримання ОГД є дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду МСЕК, у спірних правовідносинах такою датою є 19.01.2023

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналіз наведених норм законодавства, дає підстави для висновку, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850

Довідкою до акту огляду МСЕК серії 12AAB № 740176 від 19.01.2023 позивачу установлено III групу інвалідності з висновком: «Група інвалідності: Третя, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків».

Травма, яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з установленою позивачу третьою групою інвалідності, отримана ним у 2009 році, під час проходження ним служби в міліції, НЕ В ПОЛІЦІЇ, і пов`язана з виконанням службових обов`язків/повноважень та основних завдань міліції.

Датою звільнення позивача зі служби в поліції 18.06.2021, причина звільнення «за власним бажанням», дата установлення інвалідності 19.01.2023.

Наведені обставини в сукупності виключають можливість правозастосування до спірних правовідносин пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580, оскільки позивача за таких обставин не можна вважати особою, які за цим Законом мають право на отримання ОГД.

Отже, оскільки на момент установлення позивачу III групи інвалідності, а також на момент звернення позивача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, був чинний вказаний Порядок № 850, ураховуючи, що право на призначення ОГД на підставі статті 97 Закону № 580 позивач не набув за об`єктивних дійсних обставин свого звільнення зі служби в поліції, набуття ним права на призначення та виплату ОГД повинно було ним реалізовуватися у порядку, передбаченому Законом України «Про міліцію» та Порядком № 850.

Позивачем як колишньому працівнику міліції, якому установлено інвалідність внаслідок поранення, травми, контузії отриманої під час проходження служби в органах внутрішніх справ, за яким зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850.

При цьому положення Порядку № 850 на відміну від пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580 не містять таких обов`язкових умов як преклюзивний строк установлення інвалідності після звільнення зі служби в поліції та причина звільнення зі служби в поліції, яка має перебувати у причинно-наслідковому зв`язку з отриманими пораненням, травмою, контузією, отже саме ці норми матеріального права є релевантними щодо права позивача на отримання ОГД за фактом установлення цьому інвалідності внаслідок травами отриманої при виконанні службових обов`язків, завдань та повноважень міліції (ОВС)

Позивач не є поліцейським, якому установлено інвалідність, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції;

!! позивач не є поліцейським, якому таку інвалідність установлено протягом шести місяців після звільнення зі служби в поліції визначено: або

!! позивача не звільнено зі служби з поліції з причин поранення (контузії, травми каліцтва), отриманих під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції.

Позивача звільнено зі служби в поліції

1) 08.06.2021,

2) за власним бажанням,

3) днем установлення інвалідності є 19.01.2023.

Наведене повністю виключає можливість правозастосувати до спірних правовідносин пункту 3 частини першої статті 97 Закону № 580, чого не було належним чином досліджено та установлено судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного Рішення від 18.06.2025 у справі № 380/24338/24.

Також НП України вказує, що висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду в постанові від 23.05.2024 у справі №380/5084/23 не мають преюдиційного значення.

Суд зазначає, що формулювання апелянтом в іншій стилістичній формі обґрунтування аргументації тієї самої позиції, (формулювання причини звільнення позивача, дата звільнення та встановлення групи інвалідності, поширення на правовідносини Порядку № 850, висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду в постанові від 23.05.2024 у справі №380/5084/23 та ін.) не змінює її правової природи, що свідчить про фактичне вторування доводів відповідача в цій справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання про те, що особою, яка подала апеляційну скаргу після закінчення апеляційного розгляду справи, не наведено достатніх підстав, що оскаржуваними судовими рішеннями вирішено питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків такої особи, а також те, що доводам викладеним в апеляційній скарзі Національною поліцією України, вже було надано правову оцінку під час апеляційного розгляду справи, у відповідності до ч. 5 ст. 323 КАС України, у відкритті апеляційного провадження у цій справі слід відмовити.

Посилання скаржника на висновок, зроблений у постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 1540/4207/18 відхиляється колегією суддів, оскільки у справі № 1540/4207/18 апеляційну скаргу було подано Національною поліцією України на підставі ст. 293 КАС України, а не після закінчення апеляційного розгляду справи у порядку ст. 323 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 299, 323, 325, 382-382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд ,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року в справі № 380/24338/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Ухвалу разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Суддя-доповідач А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула