Справа № 160/7125/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Справа № 160/7125/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняДеркач О.В.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: від позивача за зустрічним позовом: від відповідача за зустрічним позовом: від 3-ої особи за зустрічним позовом: Соколовський М.В. Малега С.О. Малега С.О. Никитенко Є.В. Олійник Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу:

за первісним адміністративним позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» про стягнення 12 189 081,10 грн.

за зустрічним адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.02.2019р., -

УСТАНОВИВ:

30.06.2020р. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 13.11.2025р., просить:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» на користь державного бюджету в сумі 12 189 081,10 грн. шляхом стягнення коштів з рахунках у банках, що обслуговують такого платника податків.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач має податковий борг по орендній платі з юридичних осіб, який виник в результаті несплати у встановлений термін сум грошових зобов`язань у загальному розмірі 12 189 081,10 грн., а саме: згідно податковому розрахунку земельного податку № від 16.02.2018р. у сумі 2181,56 грн. (термін сплати 30.12.2018р.), у сумі 3384,64 грн. (термін сплати 30.01.2019р.); згідно податкового повідомлення-рішення № від 08.04.2019р. у сумі 170,00 грн. (термін сплати 13.06.2019р.); згідно податкового повідомлення-рішення № від 21.02.2019р. у загальній сумі 10 604 293,32 грн., а також пеню у сумі 1 579 051,58 грн. на згадане вище податкове повідомлення-рішення від 21.02.2019р. нараховану в автоматичному режимі згідно до ст.129 ПК України. Позивач зазначив, що з урахуванням вимог ст.ст.56,57 ПК України, у зв`язку з несплатою Товариством грошових зобов`язань у добровільному порядку, вони набули статусу податкового боргу, який підлягає стягненню до державного бюджету у відповідності до вимог п.п.14.1.175 ст.14, ст.ст. 36, 56, 57, 59, 87 ПК України.

01.12.2025р. через систему Електронний суд представником позивача Соколовським М.В. були подані додаткові пояснення, у яких зазначено, що згідно даних ІКС станом на 28.11.2025р. у Товариства обліковується податковий борг у сумі 236 890,11 грн., а саме: орендна плата з юридичних осіб у сумі 4 244,71 грн., податок на прибуток підприємств, які сплачують інші підприємства у сумі 3264,76 грн., податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 159 488,76 грн., податок на додану вартість у сумі 68 430,97 грн., адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 1460,69 грн., а також обліковуються неузгоджені суми, які перебувають у судовому оскарженні згідно податкового повідомлення-рішення № від 21.02.2019р. у загальній сумі 10 604 293,32 грн., а також пеня в сумі 1 579 051,58 грн. нарахована в автоматичному режимі згідно ст.129 ПКУ на згадане ППР від 21.02.2019р. Вказані грошові зобов`язання були виведені 27.03.2025р. з ІКП як неузгоджені згідно ухвали суду від 19.03.2025р. по справі №160/7125/20 про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства та, з урахуванням сплати підприємством податкового боргу 03.11.2025р. на загальну суму 5736,20 грн., станом на 28.11.2025р. за адміністративним позовом у справі №160/7125/20 до стягнення з боржника складає 12 183 344,90 грн. (10 604 293,32 + 1 579 051,58 грн.).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення податкового боргу підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов, у письмових та усних поясненнях просив у задоволенні даного позову відмовити посилаючись на те, що ним оскаржується податкове повідомлення-рішення № від 21.02.2019р. на суму 10 604 293,32 грн., за рішеннями господарського суду Дніпропетровської області у справах №904/10450/16, №904/10451/16 договори оренди землі по вул. Дзержинського, 35-Б, вул. Шаумяна, 10 були розірвані, тому ТОВ «Перспектива Інвестмент» не є землекористувачем земельних ділянок, вказані земельні ділянки були передані на баланс ОСББ за відповідними актами приймання-передачі житлових комплексів «Східна Башта», «Західна Башта», «Амфітеатр», «Імперіал Палас» «Бельведер», а відтак, він не має обов`язку сплачувати орендну плату за землю. Тобто, на переконання відповідача, з моменту передачі багатоквартирних будинків разом із земельними ділянками, право користування перейшло до ОСББ, податковий обов`язок орендаря по сплаті орендної плати за землю пов`язується з наявністю чинного договору оренди землі та фактичним перебуванням землі у користуванні орендаря, а не з реєстрацією права оренди землі (припинення цього права) за висновками Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі №815/1735/14. Також 11.11.2025р. представником відповідача були надані копії квитанцій про сплату узгодженого податкового боргу, а саме: на суму 2181,56 грн., на суму 3384,64 грн. та на суму 170,00 грн. (платіжні інструкції №1,2,3 від 03.11.2025р.). У запереченнях на додаткові пояснення податкового органу від 02.12.2025р. з приводу наявності у відповідача податкового боргу у сумі 236 890,11 грн., то останній вказав на те, що наведені у додаткових поясненнях від 01.12.2025р. суми податкового боргу не були предметом даного спору, тому ним не визнаються та стягненню не підлягають.

05.08.2020р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» було подано зустрічний адміністративний позов до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якому, з урахуванням уточненого зустрічного позову від 13.10.2020р., просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.02.2019р. №, прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ТОВ "Перспектива Інвестмент" зазначило, що податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування плати за землю (орендна плата та/або земельний податок) за земельні ділянки, що перебувають в користуванні ТОВ "Перспектива Інвестмент" на підставі укладених договорів оренди землі: площею 2,4709 (кадастровий номер - :03:328:0211), площею 0,5300 (кадастровий номер - :03:328:0152), площею 0,4784 (кадастровий номер -:03:328:0147), площею 0,0674 (кадастровий номер - :03:328:0148), площею 0,0345 (кадастровий номер - :03:328:0151), площею 0,1969 (кадастровий номер - :03:329:0010) за період з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року, за результатами якої складено акт перевірки від 14.12.2018р. на підставі, якого винесено податкове повідомлення-рішення № від 21.02.2019 року, за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб у сумі 10 604 293грн. 32 коп., у тому числі, за податковим зобов`язанням 7 069 528 грн. 88 коп. та штрафними (фінансовими) санкціями 3 534 764 грн. 44 коп. Позивач за зустрічним позовом вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення, є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки земельна ділянка площею 0,1969 га (кадастровий номер 0:03:329:0010) 30.06.2016р. була передана разом із житловим комплексом, що на ній розташований, за актом приймання-передачі зі свого балансу на баланс ОСББ «Бельведер Шаумяна,10» згідно до вимог постанови КМУ №1521 від 11.10.2002р., а відтак, вважає, що він не є користувачем земельної ділянки з 24.09.2015р. дати реєстрації згаданого ОСББ та з цього моменту користувачами цієї земельної ділянки є співвласники багатоквартирного будинку. Позивач зазначив, що 01.07.2016р. згідно до п.6.6 договору оренди звернувся до Дніпровської міської ради з клопотанням про припинення права користування згаданою земельною ділянкою, проте, міська рада листом від 15.11.2016р. №6/7-31 повідомила про відсутність підстав для припинення договору оренди землі та згадане клопотання було залишено без задоволення, що у подальшому і стало підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду та рішенням цього суду від 31.01.2017р. у справі №904/10451/16 договір оренди землі між позивачем та міською радою був розірваний. Тобто, на переконання позивача за зустрічним позовом, платником орендної плати є саме користувач земельної ділянки, що відповідає ч.2 ст.42 Земельного кодексу України, за якою передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будівлі, передаються безоплатно у власність або у постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а також і п. е) ч.1 ст.141 ЗК України, за змістом якого однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на цій земельній ділянці. Позивач вказав, що неправомірні дії міської ради щодо відмови припинити договір оренди землі, які зумовили звернення позивача до суду з відповідним позовом, не можуть мати для позивача негативні наслідки у вигляді нарахування орендної плати до моменту набрання законної сили рішенням суду 16.03.2017р. Що стосується земельних ділянок площею 0,0674 га (кадастровий номер :03:328:0148), площею 0,0345 га (кадастровий номер :03:328:0151), то позивач зазначив, що ці земельні ділянки разом із житловим комплексом (багатоквартирним будинком) були передані за актом приймання-передачі ОСББ «Амфітеатр» 27.12.2016р., а відповідно, позивач не є користувачем земельної ділянки з 09.12.2016р. дати реєстрації цього ОСББ, власником цього майна є всі співвласники багатоквартирного будинку. Також і земельні ділянки площею 0,4784 га (кадастровий номер :03:328:0147), площею 0,5300 га (кадастровий номер :03:328:0152) позивачем були передані за актами приймання-передачі багатоквартирного будинку ОСББ «Дніпровські вежі» за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 35Б 10.08.2016р., яке було зареєстровано 23.06.2016р., при цьому, договори оренди за цими земельними ділянками були розірвані за рішенням господарського суду від 12.01.2017р. у справі №904/10450/16, залишеним без змін постановою апеляційної інстанції від 17.05.2017р., і ці обставини не доказуються в силу ч.4 ст.78 КАС України. Щодо витягів з ДЗК від 08.08.2018р. №78-360-15-2018 та від 07.08.2018р. №13/060818 та інших витягів, сформованих у 2018 році, позивач вказав на те, що, оскільки вони датовані 2018 роком, містять дані про НГО станом на 01.01.2016р. та 01.01.2017р., відповідно, позивач зробив висновок, що вказані витяги не відповідають Закону, у зв`язку із чим інформація наведена у них є недостовірною щодо інших минулих періодів (2016,2017); Витяги з ДЗК є дійсними протягом трьох місяців з моменту їх видачі згідно до п.178 постанови КМУ №1051, тому ці витяги були чинні до 08.11.2018 та 07.11.2018 року, відповідно, а отже, на момент початку перевірки, яка проводилась з 03.12.2018р. по 07.12.2018р., ці Витяги втратили чинність; з 2015р. власником земельних ділянок міською радою НГО земель м. Дніпра не змінювалась, нова НГО землі не затверджувалась; наказ №489 від 25.11.2016р. набрав чинності з 01.01.2017р. тому цей наказ має застосовуватися до процедур НГО землі з 01.01.2017р. і жодних коригувань раніше проведеного НГО не передбачає, тобто, на переконання позивача за зустрічним позовом, Витяги з технічної документації про НГО землі не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, а лише носять інформаційний характер і жодна норма Закону чи нормативно-правового акту не покладає на відповідача обов`язок застосовувати витяги з технічної документації про НГО земельних ділянок, які не відповідають вимогам законодавства.

Ухвалою суду від 06.08.2020р. у цій справі згаданий вище зустрічний позов був прийнятий для спільного розгляду з первісним позовом у відповідності до вимог ст.177 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надалі, через систему Електронний суд Товариством були подані додаткові поясненнях від 29.10.2025р. у яких підприємство вказало, що відповідно до ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а за ч.1 ст.141 цього ж Кодексу, визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування та набуття іншою особою права власності на будівлі та споруди, які розташовані на такій земельній ділянці. А тому, на переконання позивача за зустрічним позовом, право на користування земельними ділянками у мешканців багатоквартирного будинку виникає з моменту набуття мешканцями будинку права власності на квартири та створення ОСББ про що зроблено висновок і Верховним Судом у його постановах від 18.09.2024р. у справі №910/14564/23 та від 05.06.2025р. у справі №926/927/24. Позивач зазначив, що ним до перевірки були надані всі копії документів, у тому числі, і уточнюючі декларації за землю, у яких чітко було зазначено строки та підстави припинення користування земельними ділянками, які свідчили про відмову позивача від права користування спірними земельними ділянками, а також докази передачі вказаних земельних ділянок разом з житловими комплексами ОСББ. Стосовно розміру коефіцієнту, який повинен застосовуватися під час розрахунку розміру орендної плати, зокрема, щодо застосування коефіцієнту іншого ніж 2.0 (який був застосований ТОВ «Перспектива Інвестмент») є хибними, оскільки Порядок №489 від 25.11.2016р. набрав чинності з 17.07.2018р., тобто витягів з технічної документації про НГО, на які посилається ГУ ДПС, на час подання декларацій за 2016 та 2017 роки не існувало, тому вони не могли бути враховані Товариством при розрахунку розміру орендної плати за землю. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що користувач земельних ділянок лише використовує відомості про НГО, визначені у Витягах на момент складання податкової звітності та не може нести відповідальність за правильність їх обчислення, які проводяться ГУ Держгеокадастром у м. Дніпро Дніпропетровської області. Тому є очевидним, що нарахування ГУ ДПС у Дніпропетровській області плати за користування земельними ділянками особі, яка не володіє та не користується зазначеними земельними ділянками, від яких відмовилася та передала їх іншій особі в установленому порядку, є неправомірним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства. Застосування коефіцієнту функціонального використання іншого ніж який був на час складання декларації є також незаконним та неправомірним. Вказані додаткові пояснення позивач за зустрічним позовом просив врахувати під час винесення рішення у даній справі.

У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача за зустрічним позовом (ГУ ДПС у Дніпропетровській області) проти позову заперечував, в усних і додаткових поясненнях від 29.07.2025р. та у відзиві на позов просив у задоволенні зустрічного позову позивачеві відмовити повністю посилаючись на те, що між Дніпровською міською радою та ТОВ «Перспектива Інвестмент» були укладені 6 договорів оренди земельної ділянки терміном на 15 років від 17.10.2008р. (вул. Дзержинського - зараз Володимира Вернадського, 35-Т, 35-Л, 35-П кадастровий номер - :03:328:0211), від 13.12.2007р. (вул. Володимира Вернадського, 35-Б кадастровий номер :03:328:0152), від 08.04.2005р. (вул. Володимира Вернадського, 35-Б, кадастровий номер -:03:328:0147), від 01.10.2008р. (вул. Володимира Вернадського, 35-Б, кадастровий номер :03:328:0151), від 08.04.2005р. (вул. Володимира Вернадського, 35-Б, кадастровий номер - :03:328:0148), від 24.06.2010р. (вул. Шаумяна, 10, кадастровий номер - :03:329:0010). Податковим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань повноти нарахування орендної плати за згадані земельні ділянки за період з 01.01.2016р. по 30.09.2018р. та встановлено заниження орендної плати на 7 069 528,88 грн. про що було складено акт перевірки №72886/04-36-14-04/31850716 від 14.12.2018р. на підставі якого було винесене оспорюване податкове повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов`язання на вказану суму та застосовано штрафні санкції на підставі п.123.1 ст.123 ПК України у розмірі 50% на загальну суму 3 534 764,44 грн. На переконання представника відповідача за зустрічним позовом, оскільки норми Податкового кодексу України пов`язують обов`язок по сплаті орендної плати саме з наявністю чинного договору оренди такої земельної ділянки (пп.288.1 ст.288 ПКУ), то нарахування орендної плати за користування вказаними земельними ділянками за період з 01.01.2016р. по 30.06.2018р. було здійснено у відповідності до норм податкового законодавства, так як договори оренди земельних ділянок від 08.04.2005р., від 01.10.2008р. та від 17.10.2008р. станом на 30.09.2018р. не припинено та не розірвано у судовому порядку. Окрім того, ТОВ «Перспектива Інвестмент» самостійно декларувались зобов`язання з орендної плати, що спростовує твердження товариства про відсутність будь-яких зобов`язань по вказаному податку за спірний період. Також представник відповідача за зустрічним позовом вказав і на те, що договір оренди землі (кадастрові номери - :03:328:0147, :03:328:0152) вважається розірваним з моменту набрання рішенням суду у справі №904/10450/16 законної сили; договір оренди землі (кадастровий номер - :03:329:0010) вважається розірваним з моменту набрання рішенням суду у справі №904/10451/16, такими датами є 17.05.2017р. та 16.03.2017р., відповідно. З огляду на наведене, представник відповідача за зустрічним позовом вважає, що визначення грошового зобов`язання до 16.03.2017р. та до 17.05.2017р., відповідно, є правомірним.

Окрім того, представником відповідача за зустрічним позовом 27.10.2025р. через систему Електронний суд були подані додаткові пояснення, у яких останній зазначив, що у 2016 році Коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) визначався в залежності від категорії земельної ділянки за функціональним використанням, відповідно до видів економічної діяльності, зазначених у довідках, що надають юридичним особам органи державної статистики. З 01.01.2017р. процедура проведення НГО земель населених пунктів визначено Порядком №489. За п.5 розділу ІІ Порядку №489 визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі КВЦПЗ 2010 року. Відповідно до примітки 2 до Додатку 1 Порядку, у разі, якщо у відомостях ДЗК відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0. 17.07.2018р. набрав чинності наказ Мінагрополітики та продовольства України №162 від 27.03.2018р., яким внесено зміни до додатка 1 до Порядку №489, а саме: цифри «2,0» замінено цифрами «3,0». Таким чином, з 01.01.2017р. визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ 2010 року, відомості про який міститься у ДЗК. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку НГО земельної ділянки має застосовуватись Кф «2,0», а з 17.07.2018р. «3,0». Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду, зокрема, від 12.07.2021р. у справі №640/9862/20. У даній справі відсутні докази про те, що у спірний період позивачем були внесені відомості до ДЗК про види цільового призначення земельних ділянок за КЦВПЗ 2010, відтак, при відсутності коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок, правомірним є застосування Кф, визначеного Порядком №489 (з урахуванням внесених змін).

Представник третьої особи у судовому засіданні та у письмових поясненнях просив позовні вимоги податкового органу про стягнення податкового боргу задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок, належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія, віднесено до спільного майна багатоквартирного будинку, а згідно ч.2 ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки передаються безоплатно у постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПКУ орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить за користування земельною ділянкою. Тобто, ПКУ пов`язує обов`язок внесення орендної плати саме з користуванням земельною ділянкою. Разом з тим, державна реєстрація права власності як на земельні ділянки за актами приймання-передачі, так і за рішеннями суду не оформлена, доказів оформлення таких прав за ОСББ не надано. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 ЗК України) відповідно до вимог, визначених Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, ТОВ «Перспектива Інвестмент» дійшло помилкового висновку, що не є землекористувачем та не несе обов`язку по сплаті орендної плати за земельні ділянки з моменту утворення ОСББ, оскільки за змістом Податкового кодексу України та Земельного кодексу України до моменту реєстрації речового права на землю, ОСББ не є належним користувачем земельних ділянок. Таким чином, оскільки норми ПК України пов`язують обов`язок по сплаті орендної плати саме з наявністю чинного договору оренди такої земельної ділянки (пп.288.1 п.288 ПКУ), нарахування орендної плати за користування вказаними земельними ділянками за період з 01.01.2016р. по 30.09.2018р. ГУ ДПС у Дніпропетровській області здійснено відповідно до норм податкового законодавства, так як договори оренди земельних ділянок станом на 30.09.2018р. не припинено та не розірвано в судовому порядку. ТОВ «Перспектива Інвестмент» не підтверджено перехід права на земельні ділянки та його відповідну реєстрацію за ОСББ до проведення контролюючим органом перевірки, складання акту перевірки та оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Наявність актів приймання-передачі багатоквартирних будинків, які знаходяться на земельних ділянках, державна реєстрація припинення права оренди яких не проведена згідно чинного законодавства, не є підтвердженням правомірності коригування нарахувань орендної плати за землю. Отримані та використані податковим органом під час перевірки витяги з технічної документації є належними та допустимими доказами, оскільки вони фіксують відомості про НГО земельної ділянки, які містяться в ДЗК, про що свідчить і правова позиція, висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28.07.2020р. у справі №817/1789/17.

Дана справа розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій неодноразово.

За останньою постановою Верховного Суду від 28.05.2025р. у цій справі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2023р. та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025р. були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Дана справа надійшла з Верховного Суду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 10.06.2025р. та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на новий розгляд судді Конєвій С.О.

У зв`язку з перебуванням судді Конєвої С.О. у черговій відпустці, питання щодо прийняття справи до свого провадження було вирішено 30.06.2025р.

Ухвалою суду від 30.06.2025р. дану справу було прийнято до свого провадження, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 30.07.2025р.

У подальшому, підготовче засідання у справі з різних причин було відкладено чи/або оголошено перерву.

01.09.2025р. судом було проведено підготовче засідання у даній справі у порядку, визначеному ст.ст.180,181 Кодексу адміністративного судочинства України та підготовче провадження у даній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 01.10.2025р., що підтверджується змістом ухвали суду від 01.09.2025р.

У ході судового розгляду даної справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» 07.02.2002р. зареєстровано як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Вернадського Володимира, будинок 35Б, видами економічної діяльності за КВЕД є, зокрема, організація будівництва будівель (основний) 41.10, перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 12.02.2002р. що підтверджується змістом відповіді з ЄДРПОУ №1477827 від 13.06.2025р.

Як встановлено судом, між Дніпровською міською радою та ТОВ «Перспектива Інвестмент» були укладені наступні договори оренди земельних ділянок, а саме:

1) договір оренди земельної ділянки від 17.10.2008 року терміном на 15 років, згідно з яким ТОВ «Перспектива Інвестмент» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,4709 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Соборний район, вул. Дзержинського, (зараз вул. Володимира Вернадського), 35-Т, 35-Л, 35-П (кадастровий номер -:03:328:0211);

2) договір оренди земельної ділянки від 13.12.2007р. терміном на 15 років згідно з яким ТОВ «Перспектива Інвестмент» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,5300 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Соборний район, вул. Дзержинського, (зараз вул. Володимира Вернадського), 35-Б (кадастровий номер -:03:328:0152);

3) договір оренди земельної ділянки від 08.04.2005р. терміном на 15 років згідно з яким ТОВ «Перспектива Інвестмент» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,4784 га (площа частки за яку справляється орендна плата становить 98,51% або 0,4713 га), що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Соборний район, вул. Дзержинського (вул. Володимира Вернадського), 35-Б (кадастровий номер - :03:328:0147);

4) договір оренди земельної ділянки від 01.10.2008р. терміном на 15 років згідно з яким ТОВ «Перспектива Інвестмент» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0345 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Соборний район, вул. Дзержинського (вул. Володимира Вернадського), 35-Б (кадастровий номер -:03:328:0151);

5) договір оренди земельної ділянки від 08.04.2005р. терміном на 15 років згідно з яким ТОВ «Перспектива Інвестмент» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0674 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Соборний район, вул. Дзержинського (вул. Володимира Вернадського), 35-Б (кадастровий номер -:03:328:0148);

6) договір оренди земельної ділянки від 24.06.2010р. терміном на 15 років згідно з яким ТОВ «Перспектива Інвестмент» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,1969 га (площа частки за яку справляється орендна плата, становить 95,26% або 0,1875 га), що знаходиться за адресою: м. Дніпро,Соборний район, вул. Шаумяна, 10 (кадастровий номер - :03:329:0010).

26.01.2016р. ТОВ «Перспектива Інвестмент» було подано податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, що підтверджується її копією, наявною у справі.

08.02.2017р. ТОВ «Перспектива Інвестмент» було подано податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік, що підтверджується її копією, наявною у справі.

16.02.2018р. також ТОВ «Перспектива Інвестмент» було подано податкову декларацію з плати за землю за 2018 рік, що підтверджується її копією, наявною у справі.

Також судом було встановлено, що цільовим використанням земельної ділянки площею 2,4709 га (кадастровий номер :03:328:0211) відповідно до пункту 1.2 договору оренди землі від 17.10.2008 є (УКЦВЗ) 1.9 (житлові, житлово-будівельні, гаражно- і дачно-будівельні кооперативи).

09.12.2016р. було зареєстровано ОСББ «Амфітеатр», що підтверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСББ «Амфітеатр», що не оспорюється учасниками справи.

Також встановлено, що згідно копій актів приймання-передачі багатоквартирного будинку з балансу на баланс за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 35Т, 35-Л, 35-П багатоквартирні будинки (житлові комплекси «Амфітеатр», «Летуаль», «Імперіал Палас») були передані з балансу ТОВ «Перспектива Інвестмент» на баланс ОСББ «Амфітеатр», ОСББ «Імперіал Палас» 27.12.2026р. про що свідчать зміст копій відповідних актів приймання-передачі, наявних у справі.

Окрім того, встановлено, що цільовим використанням земельної ділянки площею 0,4784 га ( кадастровий номер :03:328:0147) відповідно до пункту 1.2 договору оренди землі від 13.12.2007 та від 08.04.2005 є (УКЦВЗ) 1.13.2 (житлова забудова і комерційне використання).

23.06.2016р. було зареєстровано ОСББ «Дніпровські Вежі», що не заперечується учасниками справи.

Згідно копій актів приймання-передачі багатоквартирного будинку з балансу на баланс за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 35Б корпус 1, корпус 2 (житлові комплекси «Західна Башня» та «Східна Башня») було передано з балансу «Перспектива Інвестмент» на баланс ОСББ «Дніпровські Вежі» 10.08.2016р., що підтверджується копіями двох наведених актів.

Надалі, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2017р. у справі №904/10450/16 було розірвано договір оренди земельної ділянки (за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35-Б, кадастровий номер :03:328:0147) від 08.04.2005р.; розірвано договір оренди земельної ділянки (за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35-Б, кадастровий номер :03:328:0152) від 13.12.2007р.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 17.05.2017р. згідно постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду, якою вказане судове рішення було залишено без змін.

Також судом встановлено, що цільовим використанням земельної ділянки площею 0,1969 га ( кадастровий номер :03:329:0010) відповідно до пункту 1.2 договору оренди землі від 24.06.2010 є (УКЦВЗ) 1.9 (житлові, житлово-будівельні, гаражно- і дачно-будівельні кооперативи).

24.09.2015р. було зареєстровано ОСББ ««Бульведер Шаумяна, 10».

Як свідчить зміст копії акту приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, житловий комплекс «Бульведер» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Дольника, 10, було передано з балансу позивача на баланс ОСББ «Бульведер Шаумяна, 10» з 30.06.2016р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017р. у справі №904/10451/16 було розірвано договір оренди земельної ділянки (за адресою: м. Дніпро, вул. Шаумяна, 10, кадастровий номер :03:329:0010) від 24.06.2010р.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 16.03.2017р. згідно постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду, якою вказане судове рішення було залишено без змін.

Окрім того, ТОВ «Перспектива Інвестмент» підготувало заяви з приводу того, що ТОВ не заперечує проти вилучення орендованих ним земельних ділянок від 19.12.2016р., які були посвідчені нотаріально, а саме:

- площею 0,1969 га, кадастровий номер :03:329:0010, яка знаходиться по вул. Шаумяна, 10 у місті Дніпро на користь ОСББ «Бельведер Шаумяна, 10»;

- площею 2,4709 га, кадастровий номер -:03:328:0211, яка знаходиться по вул. Дзержинського, 35Т, 35Л, 35П у місті Дніпро на користь ОСББ «Імперіал»;

- площею 0,5300 га, кадастровий номер :03:328:0152, яка знаходиться по вул. Дзержинського, 35Б у місті Дніпро на користь ОСББ «Дніпровські вежі»;

- площею 0,4784 га, кадастровий номер :03:328:0147, яка знаходиться по вул. Дзержинського, 35Б у місті Дніпро на користь ОСББ «Дніпровські Вежі».

Окрім того, 20.01.2017р., 03.05.2017р. та 26.10.2018р. Товариством подавалися уточнюючі декларації до вищезгаданих податкових декларацій, де у доповненнях було зазначено відомості про передачу багатоквартирних будинків за актами приймання-передачі із зазначенням відповідних дат, а саме: 30.06.2016р., 10.08.2016р., 27.12.2016р.

Вказані податкові декларації та уточнюючі декларації були прийняті контролюючим органом згідно копій Квитанцій №2, наявних у справі.

Далі, у період з 03.12.2018р. по 07.12.2018р. на підставі ст.ст.20,75,78,82 ПК України відповідно до наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 23.11.2018р. №6700-п посадовими особами контролюючого органу була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань повноти нарахування плати за землю за наведені вище земельні ділянки, які перебувають у користуванні позивача на підставі укладених договорів оренди землі, за період з 01.01.2016р. по 30.09.2018р. за результатами якої був складений акт перевірки №72886/04-36-14-04/31850716 від 14.12.2018р.

Згідно висновків згаданого вище акту перевірки від 14.12.2018р. посадовими особами контролюючого органу було встановлено порушення ТОВ «Перспектива Інвестмент» п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.286.1, п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 ПК України внаслідок чого виявлено заниження орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території Соборного району за період з 01.01.2016р. по 30.09.2018р. на 7 069 528,88 грн., в тому числі, за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. на суму 326 739,95 грн., за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. на суму 3 450 350,53 грн. та за період з 01.01.2018р. по 30.09.2018р. на суму 3 292 438,40 грн.

Підставами для висновків про заниження орендної плати за земельні ділянки були отримані відомості з Державного земельного кадастру (далі ДКЗ), сформовані на запит контролюючого органу, від 07.08.2018р., від 08.08.2018р., від 09.08.2018р., від 18.06.2018р., від 16.08.2018р.

На підставі висновків згаданого акту перевірки, посадовою особою контролюючого органу 21.02.2019р. було прийняте податкове повідомлення-рішення № за яким ТОВ «Перспектива Інвестмент» було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: орендна плата з юридичних осіб у загальній сумі 10 604 293,32 грн., у тому числі, за податковим зобов`язанням - 7 069 528,88 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 3 534 764,44 грн.

Окрім того, як зазначив, контролюючий орган у своєму первісному позові про стягнення податкового боргу на суму 12 189 081,10 грн., ТОВ «Перспектива Інвестмент» згідно даних ІКП станом на 17.10.2025р. (з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог від 23.11.2025р.) має наступний узгоджений податковий борг по орендній платі за землю, а саме:

- по податковому розрахунку земельного податку № від 16.02.2018р. у сумі 2181,56 грн. (по терміну сплати 30.12.2018р.), у сумі 3384,64 грн. (по терміну сплати 30.01.2019р.);

- по податковому повідомленню-рішенню № від 08.04.2019р. у сумі 170,00 грн. (термін сплати 13.06.2019р.);

- по податковому повідомленню-рішенню № від 21.02.2019р. у сумі 10 604 293,32 грн. (перебувають у судовому оскарженні за зустрічним позовом у цій справі);

- пеня у сумі 1 579 051,58 грн., яка була нарахована в ІКП АІС «Податковий блок» в автоматичному режимі згідно ст.129 ПКУ на податкове повідомлення-рішення№ від 21.02.2019р.

У зв`язку із несплатою ТОВ «Перспектива Інвестмент» згаданого вище податкового боргу у добровільному порядку, позивач за первісним позовом (ГУ ДПС) просив стягнути його з даного підприємства у судовому порядку.

В свою чергу, ТОВ «Перспектива Інвестмент» не погоджуючись із сумою податкового боргу у розмірі 10 604 293,32 грн., нарахованого за податковим повідомленням-рішенням № від 21.02.2019р., звернулося із зустрічним позовом за захистом свого порушеного права, та згадане податкове повідомлення-рішення є предметом спору у цій справі.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення зустрічного позову та, як наслідок, відмову у задоволенні первісного позову про стягнення з ТОВ податкового боргу, виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачеві за первісним позовом (ГУ ДПС у Дніпропетровській області) у задоволенні позовних вимог (з урахуванням його заяви про зменшення позовних вимог від 23.11.2025р.) щодо стягнення податкового боргу в сумі 12 189 081,10 грн., суд зазначає про таке.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень - є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Підпунктом 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та його територіальні органи) виконують такі функції, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

За приписами підпункту 14.1.136 пункту 14.1 ст.14 ПК України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України.

Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, із аналізу наведених приписів слідує, що позивач за первісним позовом (ГУ ДПС у Дніпропетровській області) є контролюючим органом (суб`єктом владних повноважень), який у спірних правовідносинах реалізує надані йому владні управлінські функції шляхом здійснення адміністрування податків, зборів, платежів та має право звертатися до суду з відповідними позовними вимогами щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг (у тому числі, і з орендної плати за земельну ділянку).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Крім того, п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, наведені приписи свідчать про те, що обчислені платником податку самостійно суми грошового/податкового зобов`язання у податковій декларації або уточнюючому розрахунку оскарженню не підлягають, а відтак, є узгодженими.

Повертаючись до первісного позову про стягнення податкового боргу, зі змісту заяви контролюючого органу про зменшення позовних вимог від 23.11.2025р., судом встановлено, що станом на 17.10.2025р. згідно даних ІКП ТОВ «Перспектива Інвестмент» має наступний податковий борг по орендній платі за землю, який, як зазначив позивач у своєму позові, є узгодженим, а саме:

- по податковому розрахунку земельного податку № від 16.02.2018р. у сумі 2181,56 грн. (по терміну сплати 30.12.2018р.), у сумі 3384,64 грн. (по терміну сплати 30.01.2019р.);

- по податковому повідомленню-рішенню № від 08.04.2019р. у сумі 170,00 грн. (термін сплати 13.06.2019р.);

- по податковому повідомленню-рішенню № від 21.02.2019р. у сумі 10 604 293,32 грн.;

- пеня у сумі 1 579 051,58 грн., яка була нарахована в ІКП АІС «Податковий блок» в автоматичному режимі згідно ст.129 ПКУ на податкове повідомлення-рішення№ від 21.02.2019р.

Так, у ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом (ТОВ «Перспектива Інвестмент») податковий борг по вищезгаданому податковому розрахунку від 16.02.2018р. у сумі 2181,56 грн., у сумі 3384,64 грн., відповідно, було сплачено 03.11.2025р. про що свідчать зміст копій платіжних інструкцій №1, №2, наявних у справі.

Також і податковий борг за податковим повідомленням-рішенням № від 08.04.2019р. у сумі 170,00 грн. ТОВ був сплачений згідно копії платіжної інструкції №3 від 03.11.2025р.

Враховуючи наведене та те, що вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про сплату ТОВ узгодженого податкового боргу у сумі 2181,56 грн., у сумі 3384,64 грн. та у сумі 170,00 грн., що є предметом та підставами первісного позову (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.11.2025р.), суд приходить до висновку, що податковий борг у наведеній частині станом на момент винесення судового рішення у даній справі (03.12.2025р.) у ТОВ відсутній, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ згаданих вище сум податкового боргу позивачеві за первісним позовом, слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення податкового боргу у сумі 10 604 293,32 грн. за податковим повідомленням рішенням № від 21.02.2019р. та пені у сумі 1 579 051,58 грн., яка була нарахована в ІКП АІС «Податковий блок» в автоматичному режимі згідно ст.129 ПКУ на податкове повідомлення-рішення№ від 21.02.2019р. згідно ст.129 ПК України, то у цій частині позовні вимоги позивача за первісним позовом також задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як уже зазначалося вище, п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3. статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Отже, із аналізу наведених вище приписів слідує, що визначене контролюючим органом грошове зобов`язання є неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому, вказані приписи покладають обов`язок на платника податків самостійно погасити узгоджену суму за таким податковим повідомленням-рішенням (яке оскаржується у судовому порядку) протягом 10 календарних днів за днем після набрання таким судовим рішенням законної сили.

Як встановлено судом із матеріалів справи, а також і підтверджено представником позивача за первісним позовом у його заяві про зменшення позовних вимог від 23.11.2025р. та розрахунку неузгодженого грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб (а.с.38 том 8), сума грошового зобов`язання у розмірі 10 604 293.32 грн., нарахована контролюючим органом ТОВ за податковим повідомленням-рішенням № від 21.02.2019р., (у тому числі, і пеня у сумі 1 579 051,58 грн. нарахована на таке ППР) оскаржується у даній справі у рамках заявленого зустрічного позову.

Тому, суд приходить до висновку, що наведена сума грошового зобов`язання у розмірі 10 604 293,32 грн., нарахована контролюючим органом ТОВ за податковим повідомленням-рішенням № від 21.02.2019р. (у тому числі, і пеня у сумі 1 579 051,58 грн. нарахована на таке ППР) станом на момент винесення даного судового рішення 03.12.2025р. не набула статусу податкового боргу, у зв`язку з чим у межах розгляду даної справи як податковий борг стягнута бути не може, оскільки є неузгодженою в силу п.56.18 ст.56 ПК України.

Відповідно, і нарахування контролюючим органом пені у сумі 1 579 051,58 грн. на згадане податкове повідомлення-рішення від 21.02.2019р. згідно до ст.129 ПК України є передчасним.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог за первісним позовом і щодо стягнення з ТОВ податкового боргу у сумі 10 604 293,32 грн., а також пені в сумі 1 579 051,58 грн., нарахованої на це податкове повідомлення-рішення за ст.129 ПК України, ГУ ДПС у Дніпропетровській області слід відмовити.

При цьому, судом критично надається оцінка додатковим поясненням представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 від 01.12.2015р. щодо наявності у ТОВ станом на 28.11.2025р. податкового боргу в сумі 236 890,11 грн., який складається з орендної плати з юридичних осіб у сумі 4244,71 грн., податку на прибуток підприємств, які сплачують інші підприємства у сумі 3264,76 грн., податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 159488,98 грн., податку на додану вартість у сумі 68430,97 грн., адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 1460,69 грн., з огляду на те, що, по-перше, уточнення (доповнення) позовних вимог у спосіб подання додаткових пояснень не передбачено приписами ст.47 КАС України; по-друге, вказані суми податкового боргу не були ні предметом, ні підставами цього спору.

У даному контексті суд вважає за необхідне зазначити, що представнику позивача за первісним позовом Соколовському М.В. у ході проведення підготовчих засідань судом неодноразово роз`яснювалися процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, і щодо можливості подання заяви про уточнення (зменшення, збільшення) позовних вимог у спосіб, встановлений ст.47 КАС України та можливість подання таких уточнень (доповнень) до моменту закриття підготовчого провадження у даній справі, якими останній скористався шляхом подання заяви про зменшення позовних вимог від 23.11.2025р.

В той же час, подаючи вказані письмові пояснення 01.12.2025р., тобто, після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, приписи ч.4 ст.180 КАС України останнім були проігноровані.

Тому наведені додаткові пояснення ОСОБА_1 від 01.12.2025р., у яких викладені обставини щодо наявності у ТОВ податкового боргу саме в сумі 236 890,11 грн. (з урахуванням заяви останнього про зменшення позовних вимог від 23.11.2025р.) не були предметом цього спору, у зв`язку з чим не беруться судом до уваги та у межах вирішення цієї справи не розглядаються.

В свою чергу, наявність у ТОВ «Перспектива Інвестмент» вищенаведеного саме узгодженого податкового боргу у сумі 12 189 081,10 грн., що є предметом цього спору (згідно заяви про зменшення позовних вимог від 23.11.2025р.) з урахуванням часткової сплати сум податкового боргу 03.11.2025р. та встановлених судом обставин щодо не набуття статусу податкового боргу сумою грошового зобов`язання у розмірі 10 604 293,32 грн. (у т.ч. і пені 1 579 051,58 грн.) за оспорюваним ППР від 21.02.2019р. згідно п.56.18 ст.56 ПК України, належними, достатніми та допустимими доказами в силу ч.1 ст.77 КАС України станом на 03.12.2025р. контролюючим органом не доведена.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову про стягнення з ТОВ «Перспектива Інвестмент» податкового боргу у сумі 12 189 081,10 грн., ГУ ДПС у Дніпропетровській області слід відмовити повністю.

Задовольняючи зустрічний позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.02.2019р. за яким ТОВ «Перспектива Інвестмент» було збільшено грошове зобов`язання за платежем: орендна плата з юридичних осіб у загальній сумі 10 604 293,32 грн., суд виходять з наступного.

Скасовуючи попередні судові рішення у даній справі Верховний Суд у своїй постанові від 28.05.2025р. у цій справі вказав на те, що усталеною є позиція Верховного Суду (зокрема, але не виключно, постанова від 28 червня 2023 року у справі №539/5295/21) про те, що державна реєстрація прав не є підставою для набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Суть державної реєстрації прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373-ц зазначено, що відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовану презумпцію права такої особи (постанови ВП Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №48/340, від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19).

Отже, державна реєстрація речового права має похідний характер від набуття відповідного права. Аналогічний підхід є і до реєстрації припинення речових прав. Наявність судового рішення про визнання правоустановлюючого документа недійсним є підставою для скасування відповідних записів у державному реєстрі щодо наявності у відповідної особи речового права, в тому числі і права оренди земельної ділянки. Водночас відсутність такого запису, за наявності судового рішення, яке набрало законної сили, не означає, що особа продовжує бути власником або користувачем певного майна.

Також Верховний Суд у своїй постанові вказав і на те, що судами не було встановлено з якої дати договори оренди землі між відповідачем та Дніпровською міською радою є розірваними, дату набрання законної сили судових рішень, що має вирішальне значення для правильного обрахунку розміру наявної/відсутньої заборгованості відповідача з орендної плати за спірні земельні ділянки, правильності нарахування пені, чим також не було виконано приписи постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі, що розглядається.

Окрім того, Верховний Суд зазначив, що сама лише наявність актів приймання-передачі багатоквартирних будинків, які знаходяться на спірних земельних ділянках, не підтверджує переходу права користування/власності такими від відповідача до інших осіб у відповідності до вимог чинного законодавства, як і не є самостійним підтвердженням відсутності обов`язку відповідача зі сплати орендної плати за землю. Крім того, судами встановлено, що такі акти приймання-передачі ТОВ «Перспектива Інвестмент» до перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області надані не були.

Виконуючи вимоги постанови Верховного Суду від 28.05.2025р. у справі, що розглядається, ухвалою суду від 30.06.2025р. в учасників справи були витребувані ряд копій документів, зокрема, всі судові рішення про розірвання договорів оренди, докази переходу права користування земельними ділянками від відповідача до інших осіб, докази повідомлення Дніпровську міську раду про передачу земельних ділянок за актами приймання-передачі до ОСББ з урахуванням умов договорів оренди таких земельних ділянок, які передбачали таку передачу та інші докази, які вимагалися постановою Верховного Суду від 28.05.2025р., виходячи з вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України про що свідчить зміст наведеної ухвали суду, наявної у справі.

На виконання вимог згаданої постанови Верховного Суду від 28.05.2025р. та ухвали суду від 30.06.2025р. учасниками справи було надані додаткові пояснення, а також детальний розрахунок оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 21.02.2019р., копії рішень господарського суду Дніпропетровської області, копії актів приймання-передачі житлових комплексів з балансу позивача на баланс створених ОСББ від 30.06.2016р., від 10.08.2016р., від 27.12.2016р., копії нотаріально засвідчених заяв ТОВ про згоду у вилученні земельних ділянок та передачі їх створеним ОСББ від 19.12.2016р., а також копії податкових декларацій зі сплати за землю за спірні періоди та уточнюючі декларації до них, які містять інформацію про передачу земельних ділянок за актами приймання-передачі із зазначенням дат такої передачі та інші копії документів.

Відтак, виходячи з висновків наведеної постанови Верховного Суду, предмету та підстав заявленого зустрічного позову, адміністративному суду під час розгляду даної справи належить з`ясувати, з якого саме моменту відбувся (мав місце) перехід права користування згаданими вище земельними ділянками від забудовника багатоквартирних будинків (ТОВ «Перспектива Інвестмент») до мешканців/співвласників багатоквартирних будинків (до створених ними ОСББ), що є спірним питанням у даному контексті зустрічного позову, а відповідно, і як наслідок цьому, правомірність збільшення грошового зобов`язання з орендної плати за землю за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням саме позивачеві як належному землекористувачеві вказаними земельними ділянками.

Повертаючись до змісту зустрічного позову, судом встановлено, що серед його підстав спірним є питанням моменту переходу права користування згаданими вище земельними ділянками від ТОВ «Перспектива Інвестмент» до мешканців/співвласників квартир багатоквартирних будинків (житлових комплексів) - тобто, до створених ними ОСББ.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 382 Цивільного кодексу України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За приписами частини першої статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.

Відповідно до підпункту "д" пункту 2 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Зазначені положення є відтворенням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, за змістом якого, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття, висновки щодо застосування якого викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №921/158/18.

На необхідності переходу до співвласників багатоквартирного житлового будинку права на отримання у власність чи постійне користування земельної ділянки комунальної власності, на якій розташований будинок, а також пов`язані з ним будівлі та споруди, призначені для задоволення потреб співвласників і розташовані на прибудинковій території, наголошено і у постановах Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 757/13549/16 та від 18.09.2024 у справі № 910/14564/23

Верховний Суд, у постанові від 14.02.2024р., аналізуючи застосування статті 42 Земельного кодексу України, зазначив, що, що виникнення прав на земельну ділянку у власника квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку пов`язане із набуттям у власність самої квартири або нежитлового приміщення, земельна ділянка при цьому не виступає самостійним об`єктом правочину, пов`язаного із переходом права власності на квартир у або нежитлове приміщення. Отже, сама по собі відсутність реєстрації за власником квартири або нежитлового приміщення багатоквартирного будинку права власності на земельну ділянку не позбавляє його права на захист своїх прав на володіння та користування земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія.

Аналізуючи у постанові від 18.09.2024 положення пункту 6 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", статті 382 Цивільного кодексу України та статті 42 Земельного кодексу України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку в силу закону, у зв`язку з чим, у разі створення ОСББ, від нього не вимагається визнання та доведення права на наведені об`єкти. Верховний Суд також наголосив, що багатоквартирні будинки, господарські будівлі, споруди та приміщення є нерозривно пов`язаними із земельними ділянками, на яких вони розміщені, та звернувся до власних правових висновків, викладених у постанові від 21.07.2020 у справі № 922/3461/17. Одночасно суд касаційної інстанції акцентував, що виключне право на отримання у власність чи постійне користування земельної ділянки комунальної власності, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, належить співвласникам багатоквартирного будинку.

З огляду на вищенаведене, у пункті 5.22 постанови Верховного Суду від 05.03.2025 року у справі №926/927/24 Суд дійшов правового висновку про те, що з моменту набуття мешканцями будинку за відповідною адресою права власності на квартири, після введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку та створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, у співвласників цього будинку виникло право на оформлення речового права на земельну ділянку. Таке право поширюється на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, необхідні для його обслуговування та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів/орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень у будинку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду У відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене та те, що спірним питанням у даній справі є саме момент переходу права користування земельними ділянками, на яких розташовані багатоквартирні будинку (житлові комплекси) до мешканців/співвласників квартир у багатоквартирному будинку, наведені правові висновки у цій частині, є застосовними і до правовідносин у даній справі в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, із аналізу згаданих правових висновків слідує, що перехід права користування земельною ділянкою, на якій розташовані багатоквартирні будинки (житлові комплекси) має місце саме з моменту набуття мешканцями багатоквартирного будинку права власності на квартири (після введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку) та створення ними Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Щодо земельної ділянки площею 0,1969 га, кадастровий №:03:329:0010, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСББ «Бельведер, Шаумяна, 10» було зареєстровано 24.09.2015р., що не заперечується учасниками справи.

30.06.2016р. багатоквартирний будинок (житловий комплекс «Бельведер») було передано з балансу ТОВ «Перспектива Інвестмент» на баланс згаданого ОСББ про що свідчить зміст копії Акту приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 30.06.2016р., наявного у справі.

Зі змісту рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017р. у справі №904/10451/16 вбачається, що судом встановлено, що вказаний житловий комплекс був переданий від позивача за зустрічним позовом до згаданого ОСББ за актом приймання-передачі - 30.06.2016р.

Також вказаним судовим рішенням було встановлено і те, що позивач звертався до міської ради з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою від 01.07.2016р.

Разом з тим, Дніпровська міська рада листом за №6/7-31 від 15.11.2016р. повідомила про відсутність правових підстав для припинення договору оренди землі.

За згаданим судовим рішенням позовні вимоги ТОВ були задоволені та договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером - :03:329:0010 був розірваний в судовому порядку.

Наведене судове рішення згідно відомостей з ЄДРСР набрало законної сили 16.03.2017р.

Окрім того, ТОВ «Перспектива Інвестмент» було оформлено заяву про надання згоди на вилучення згаданої земельної ділянки на користь ОСББ «Бельведер, Шаумяна,10» з метою надання її вказаному ОСББ в користування, яка була посвідчена нотаріально від 19.12.2016р. за №НВА 594197, копія якої наявна у справі.

Зазначене свідчить про те, що позивач за зустрічним позовом відмовився від права користування земельною ділянкою добровільно у зв`язку із набуття іншою особою (мешканцями квартир багатоквартирного будинку та створеним ними ОСББ) права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці та з наведених підстав право позивача на користування земельною ділянкою є припиненим, що відповідає та не суперечить вимогам п. а), п.е) ст.141 Земельного кодексу України.

При цьому, суд вважає, що дата набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/10451/16 - 16.03.2017р. свідчить лише про юридичний факт, який засвідчив факт розірвання договору оренди землі у судовому (примусовому) порядку між позивачем та Дніпровською міською радою, а, відповідно, враховуючи згадані вище правові висновки Верховного Суду, дата набрання судовим рішенням законної сили про розірвання договору оренди землі не може вважатися належним, достатнім та допустимим доказом, що підтверджує момент переходу права користування згаданою земельною ділянкою від позивача (ТОВ) до іншої особи - ОСББ, що є спірним питанням у даній справі.

Також слід зазначити, що і не оформлення права користування зазначеною земельною ділянкою ОСББ не може свідчити про те, що така земельна ділянка перебуває у користуванні позивача за зустрічним позовом та останній не може нести за це тягар відповідальності.

Окрім того, і відсутність запису у державному реєстрі щодо наявності у відповідної особи речового права, в тому числі, і права оренди земельної ділянки, за наявності судового рішення, яке набрало законної сили, не означає, що особа продовжує бути власником або користувачем певного майна про що зазначив і Верховний Суд у постанові від 28.05.2025р. у справі, що розглядається.

Аналізуючи наведені встановлені судом обставини та вищенаведені приписи чинного законодавства з урахуванням правових висновків суду касаційної інстанції у їх сукупності, суд приходить до висновку, що право користування земельною ділянкою (кадастровий №:03:329:0010), на якій розташований багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 перейшло до власників/співвласників квартир багатоквартирного будинку з моменту набуття ними права власності на квартири та створення ОСББ, яке мало місце 24.09.2015р.

Відтак, позивач за зустрічним позовом не є користувачем згаданої земельної ділянки за кадастровим №:03:329:0010, а відповідно, і не має обов`язку сплати орендної плати за користування цією земельною ділянкою з моменту набуття права власності на квартири мешканцями багатоквартирного будинку та створення ними ОСББ, тобто, з 24.09.2015р.

Щодо земельних ділянок площею 2,4709 га, (кадастровий №:03:328:0211), площею 0,0674 га (кадастровий номер :03:328:0148), площею 0,0345 га (кадастровий номер :03:328:0151),які знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 35-Т, 35-Л, 35-П.

Судом встановлено, що ОСББ «Амфітеатр» було зареєстровано 09.12.2016р., що не заперечується учасниками справи.

27.12.2016р. багатоквартирний будинок (житловий комплекс «Амфітеатр») було передано з балансу ТОВ «Перспектива Інвестмент» на баланс згаданого ОСББ про що свідчить зміст копії Актів приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 27.12.2016р., наявних у справі.

Окрім того, ТОВ «Перспектива Інвестмент» було оформлено заяву про надання згоди на вилучення згаданих земельних ділянок на користь ОСББ з метою надання її вказаному ОСББ в користування, яка була посвідчена нотаріально від 19.12.2016р. за №НВА 594198, копія якої наявна у справі.

Зазначене свідчить про те, що позивач за зустрічним позовом відмовився від права користування земельними ділянками добровільно у зв`язку із набуття іншою особою (мешканцями квартир багатоквартирного будинку та створеним ОСББ) права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці та з наведених підстав право позивача на користування земельними ділянками є припиненим, що відповідає та не суперечить вимогам п. а), п.е) ст.141 Земельного кодексу України.

Також слід зазначити, що і не оформлення права користування зазначеними земельними ділянками ОСББ не може свідчити про те, що такі земельні ділянки перебувають у користуванні у позивача за зустрічним позовом та останній не може нести за це тягар відповідальності.

Аналізуючи наведені встановлені судом обставини та вищенаведені приписи чинного законодавства з урахуванням правових висновків суду касаційної інстанції у їх сукупності, суд приходить до висновку, що право користування земельними ділянками (кадастровий №:03:328:0211, №:03:328:0148, :03:328:0151), на якій розташований багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_2 , 35-П перейшло до власників/співвласників квартир у багатоквартирному будинку з моменту набуття ними права власності на квартири та створення ОСББ, яке мало місце 09.12.2016р.

Відтак, позивач за зустрічним позовом не є користувачем згаданих земельних ділянок, а відповідно, і не має обов`язку сплати орендної плати за користування цими земельними ділянками з моменту набуття права власності мешканцями квартир багатоквартирного будинку та створення ними ОСББ, тобто, з 09.12.2016р.

Щодо земельних ділянок площею 0,5300 га (кадастровий №:03:328:0152), площею 0,4784 га (кадастровий №:03:328:0147), які знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 35-Б, корпус 1, корпус 2.

Судом встановлено, що ОСББ «Дніпровські Вежі» було зареєстровано 23.06.2016р., що не заперечується учасниками справи.

10.08.2016р. багатоквартирні будинки (житлові комплекси «Західна Башта», «Східна Башта») були передані з балансу ТОВ «Перспектива Інвестмент» на баланс згаданого ОСББ про що свідчить зміст копії Актів приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 10.08.2016р., наявних у справі.

Також зі змісту рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2017р. у справі №904/10450/16 вбачається, що судом встановлено, що вказані житлові комплекси були передані від позивача за зустрічним позовом до згаданого ОСББ за актом приймання-передачі - 10.08.2016р.

Також вказаним судовим рішенням було встановлено і те, що позивач звертався до міської ради з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою від 23.09.2016р. та 26.09.2016р.

Разом з тим, Дніпровська міська рада листом за №4/11-1111 від 21.11.2016р. повідомила про відсутність правових підстав для припинення договорів оренди землі.

За згаданим судовим рішенням позовні вимоги ТОВ були задоволені та договори оренди земельних ділянок за кадастровими номерами - №:03:328:0152; №:03:328:0147 були розірвані в судовому порядку.

Наведене судове рішення згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 17.05.2017р.

Окрім того, ТОВ «Перспектива Інвестмент» були оформлені заяви про надання згоди на вилучення згаданої земельної ділянки на користь ОСББ з метою надання її вказаному ОСББ в користування, які були посвідчені нотаріально від 19.12.2016р. за №НВА 594199, №НВА 594200, копії яких наявні у справі.

Зазначене свідчить про те, що позивач за зустрічним позовом відмовився від права користування земельними ділянками добровільно у зв`язку із набуття іншою особою (мешканцями квартир багатоквартирного будинку та створеним ОСББ) права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці та з наведених підстав право позивача на користування земельними ділянками є припиненим, що відповідає та не суперечить вимогам п. а), п.е) ст.141 Земельного кодексу України.

При цьому, суд вважає, що дата набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/10450/16 - 17.05.2017р. свідчить лише про юридичний факт, який засвідчив факт розірвання договорів оренди землі у судовому (примусовому) порядку між позивачем та Дніпровською міською радою, а, відповідно, враховуючи згадані вище правові висновки Верховного Суду, дата набрання судовим рішенням законної сили про розірвання договорів оренди землі не може вважатися належним, достатнім та допустимим доказом, що підтверджує момент переходу права користування згаданою земельною ділянкою від позивача (ТОВ) до іншої особи - ОСББ, що є спірним питанням у даному спорі.

Також слід зазначити, що і не оформлення права користування зазначеними земельними ділянками ОСББ не може свідчити про те, що такі земельні ділянки перебувають у користуванні позивача за зустрічним позовом та останній не може нести за це тягар відповідальності.

Окрім того, і відсутність запису у державному реєстрі щодо наявності у відповідної особи речового права, в тому числі, і права оренди земельної ділянки, за наявності судового рішення, яке набрало законної сили, не означає, що особа продовжує бути власником або користувачем певного майна про що зазначив Верховний Суд у постанові від 28.05.2025р. у справі, що розглядається.

Аналізуючи наведені встановлені судом обставини та вищенаведені приписи чинного законодавства з урахуванням правових висновків суду касаційної інстанції у їх сукупності, суд приходить до висновку, що право користування земельними ділянками (кадастровий №:03:328:0152; №:03:328:0147), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , перейшло до власників/співвласників квартир багатоквартирного будинку з моменту набуття ними права власності на квартири та створення ОСББ, яке мало місце 23.06.2016р.

Відтак, позивач за зустрічним позовом не є користувачем згаданих земельних ділянок за кадастровими номерами - :03:328:0152; :03:328:0147, а відповідно, і не має обов`язку сплати орендної плати за користування цими земельними ділянками з моменту набуття права власності мешканцями багатоквартирного будинку та створення ОСББ, тобто, з 23.06.2016р.

За викладених обставин та враховуючи те, що право користування згаданими земельними ділянками перейшло до мешканців багатоквартирних будинків у відповідності до вимог ст.42, 93 141 Земельного кодексу України з моменту набуття ними право власності на квартири у багатоквартирному будинку та з моменту створення ОСББ, що, у даному випадку, мало місце -24.09.2015р., 09.12.2016р., 23.06.2016р., відповідно, суд приходить до висновку, що після наведених дат позивач за зустрічним позовом фактично не був користувачем згаданих земельних ділянок, а тому і сплачувати орендну плату за їх користування, зокрема, уже за 2017-2018 роки обов`язку не мав.

Таким чином, донарахування контролюючим органом саме позивачеві грошового зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за 2017, 2018 роки за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням від 21.02.2019р. є протиправним.

В той же час, як свідчать матеріали справи, позивач у 2016р. подавав податкову декларацію з плати за землю від 26.01.2016р. та сплачував орендну плату за користування земельними ділянками, а відтак, був землекористувачем згаданих вище земельних ділянок, що не заперечується учасниками справи.

Як видно зі змісту згаданої податкової декларації з плати за землю від 26.01.2016р. позивачем у ній самостійно було визначено суми річної орендної плати, виходячи з НГО землі, що складала 3 відсотка від НГО землі.

Зазначений розмір орендної плати відповідав вимогам п.274.1 ст.274, п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за якими передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки; розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

З приводу правомірності донарахування контролюючим органом грошового зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням від 21.02.2019р. за 2016р. на підставі Витягів з ДЗК від 08.08.2018р. №78-360-15-2018 та від 07.08.2018 року №13/060818/03-07, сформованих за запитом контролюючого органу, що є одною із підстав зустрічного позову, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.

Аналогічно, пункт 118 Порядку №1051 визначає, що внесення до Поземельної книги відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

З 1 січня 2017 року процедура проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів визначена Порядком №489.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку №489 визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі КВЦПЗ 2010 року.

Додаток 1 до Порядку №489, який має назву «Коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф)» містить дві примітки наступного змісту:

1. Для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із зазначенням 2,0.

2. У разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0».

15 лютого 2011 року набрав чинності Наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, яким затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі КВЦПЗ 2010 року).

Відповідно, з цього часу при веденні Державного земельного кадастру та державного реєстру земель, а також при функціонуванні автоматизованої системи державного земельного кадастру обов`язковою до використання була саме ця Класифікація.

Спори щодо наявності підстав для застосування вимог Порядку №489 в частині визначених ним коефіцієнтів, які характеризують функціональне використання земельних ділянок, при здійсненні розрахунку річної суми платежу за користування земельною ділянкою з 01 січня 2017 року вже були предметом неодноразового розгляду Верховним Судом.

Так, у постановах від 08 квітня 2021 року у справі №160/10137/19, від 01 квітня 2021 року у справі №160/8847/19, від 07 грудня 2020 року у справі №817/1795/17, від 27 січня 2020 року у справі №804/886/18 Верховний Суд дійшов висновку, що при відсутності коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок правомірним є застосування Кф, визначеного Порядком №489 (з урахуванням внесених змін).

У постановах від 12 липня 2021 року у справі №640/9862/20 Верховний Суд підтримав такі висновки і зазначив, що з 01 січня 2017 року визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ 2010 року, відомості про який містяться у Державному земельному кадастрі. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 01 січня 2017 року має застосовуватися Кф «2,0», а з 17 липня 2018 року «3,0».

Аналіз наведених приписів та сталої судової практики Верховного Суду свідчить про те, що приписи Порядку №489 мають застосовуватися до правовідносин з обчислення та сплати орендної плати за землю тільки з 01.01.2017р.

Разом з тим, як встановлено судом із матеріалів справи, донарахування позивачеві грошового зобов`язання з орендної плати за землю за 2016 рік за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням відбулося із застосуванням відомостей, які містилися у Витягах з ДЗК від 08.08.2018р. №78-360-15-2018 та від 07.08.2018 року №13/060818/03-07, сформованих за запитом контролюючого органу, які були оформлені ДЗК з урахуванням вимог Порядку №489, що не заперечувалося та підтверджено було і представником контролюючого органу в судовому засіданні.

Тобто, із наведених встановлених судом обставин слідує, що контролюючим органом при нарахуванні позивачеві грошового зобов`язання за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням за 2016 рік було застосовано приписи Порядку №489, які у 2016 році не діяли.

В цьому контексті слід зазначити, що нормами ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 у справі №1-7/99 де зазначено, що за загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, суд приходить до висновку, що приписи Порядку № 489 не мають зворотної дії в часі, а відповідно, його норми не можуть бути застосовані до правовідносин, які мали місце у 2016 році в силу ст.58 Конституції України.

Тому застосування показників, відображених у згаданих вище витягах з ДЗК, сформованих у 2018 році із застосуванням норм Порядку №489, які набрали чинності з 01.01.2017р., при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання з орендної плати за землю позивачеві за 2016 рік за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням від 21.02.2019р. є протиправним.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку, контролюючим органом порушено принцип правової визначеності, з огляду на наступне.

Згідно до вимог п.286.1 ст.286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Аналіз наведених приписів податкового законодавства свідчить про те, що землекористувачем подається податкова декларація з плати за землю, у якій такий платник самостійно обчислює суми грошових зобов`язань на підставі довідки (витягу) з ДЗК про розмір НГО земельної ділянки, яка видається на початку відповідного кожного року за заявою землекористувача або власника земельної ділянки.

Як свідчать матеріали справи позивачем за зустрічним позовом такий обов`язок було виконано та при поданні декларації з плати за землю за 2016 рік останній використовував дані довідки (витягу) з ДЗК на відповідний рік, тобто станом на 01.01.2016р. ( інших доказів суду не надано).

Показники НГО землі, зазначені позивачем за зустрічним позовом у податковій декларації з плати за землю за 2016 рік контролюючим органом не оспорені та не визнані недійсними і навіть не перевірялись у ході проведення перевірки (акт перевірки від 14.12.2018р. таких відомостей не містить).

А відтак, позивач за зустрічним позовом мав правову визначеність, що протягом 2016 року такі дані змінені бути не можуть.

Тому, застосування контролюючим органом інших показників для обчислення орендної плати за землю (відмінних від показників, які зазначені у податковій декларації позивачем та діючих станом на 01.01.2016р.), сформованих на запит контролюючого органу у 2018 році із застосуванням приписів Порядку №489, норми якого набрали чинності тільки з 01.01.2017р., є протиправним та незаконним, оскільки порушує норми ст.58 Конституції України та принцип правової визначеності.

Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 21.02.2019р. про збільшення позивачеві суми грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб у загальній сумі 10 604 293,32 грн. підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст.77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, у ході судового розгляду справи правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 21.02.2019р. з урахуванням встановлених вище судом обставин та аналізу вищенаведеного чинного законодавства належними, достатніми та допустимими доказами представником відповідача за зустрічним позовом не доведена.

Судом критично надається оцінка аргументам представника відповідача за зустрічним позовом про те, що до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/10450/16 до 17.05.2017р. були підстави для нарахування орендної плати за землю по земельній ділянці площею 2,4709 га за кадастровим №:03:328:0211 згідно ст.288 ПК України, з огляду на те, що зазначене твердження спростовується змістом наданого на вимогу суду детального розрахунку оспорюваного податкового повідомлення-рішення, з якого видно, що відповідна орендна плата була нарахована позивачеві по цій земельній ділянці не до 17.05.2017р., як зазначив відповідач у відзиві на позов, а нарахована, у тому числі і за період з 01.01.2018р. по 30.08.2018р. у сумі 3 186 143,26, що є протиправним в силу набрання зазначеним судовим рішенням про розірвання договору оренди землі законної сили 17.05.2017р.

Отже, проаналізований судом зміст згаданого детального розрахунку, наданого самим відповідачем за зустрічним позовом, доводи представника контролюючого органу про те, що орендна плата позивачеві нараховувалась виключно до дати набрання законної сили судовим рішенням про розірвання договорів оренди в судовому порядку спростовує.

Є безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача за зустрічним позовом щодо правомірності нарахування орендної плати саме позивачеві до дат набрання законної сили вищенаведеними судовими рішеннями у справах №904/10450/16 (до 17.05.2017р.), №904/10451/16 (до 16.03.2017р.) за якими були розірвані договори оренди землі, з огляду на те, що як зазначив вище суд, вказані дати є юридичним фактом, що свідчить про розірвання договорів оренди землі у судовому порядку, однак ці дати (набрання законної сили судовими рішеннями) не підтверджують моменту переходу права користування земельними ділянками від позивача як забудовника до мешканців/співвласників квартир багатоквартирного будинку та створення ОСББ, що є спірним питанням у даній справі.

Згідно правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 05.03.2015р. у справі №926/927/24 саме з моменту набуття мешканцями будинку за відповідною адресою права власності на квартири, після введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку та створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, у співвласників цього будинку виникло право на оформлення речового права на земельну ділянку.

Тому у даних правовідносинах суд вище зробив аналогічний правовий висновок про те, що право користування вказаними вище земельними ділянками перейшло від позивача до ОСББ з моменту набуття мешканцями будинку права власності на квартири у багатоквартирних будинках та створення ними ОСББ, що мало місце у 2015 та 2016 роках.

А відтак, на переконання суду, вищенаведені дати набрання судовими рішеннями законної сили 16.03.2017р. та 17.05.2017р., відповідно, не мають значення для правильного обрахунку розміру орендної плати за землю за 2017-2018 роки, оскільки у вказані дати позивач за зустрічним позовом уже не був землекористувачем зазначених земельних ділянок та таке право перейшло до мешканців/співвласників квартир у багатоквартирному будинку з моменту набуття ними права власності на такі квартири та з моменту створення ними ОСББ.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, посилання відповідача за зустрічним позовом на те, що контролюючим органом правомірно була нарахована орендна плата за землю позивачеві на підставі договорів оренди, які не були розірвані та не були припинені та залишалися чинними на момент перевірки, з огляду на таке.

Як встановлено судом 24.10.2016р., 19.01.2017р., 03.05.2017р., позивачем були подані до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації до декларацій з плати за землю за 2016 рік, у яких у рядку «Зміст доповнення» позивач зазначив відомості про передачу земельних ділянок за актами приймання-передачі від 30.06.2016р., від 10.08.2016р., від 27.12.2016р., що підтверджується змістом їх копій, наявних у справі.

Зазначені уточнюючі декларації були прийняті контролюючим органом згідно відповідних копії Квитанцій №2, наявних у справі.

А відтак, доводи посадових осіб контролюючого органу про не надання актів приймання-передачі житлових комплексів з балансу ТОВ на баланс ОСББ до перевірки є необґрунтованими та безпідставними, оскільки, маючи такі відомості, які були відображені в уточнюючих податкових деклараціях та отримані контролюючим органом згідно Квитанцій №2,(які також мали бути враховані під час перевірки, однак в акті від 14.12.2018р. ці обставини (уточнюючі декларації) не описані), посадові особи контролюючого органу мали обов`язок витребувати копії таких актів у ході проведення перевірки у порядку, встановленому п.73.3 ст.73 ПК України.

Разом з тим, не виконання посадовими особами контролюючого органу своїх повноважень до початку проведення перевірки позивача, які покладені на них п.73.3 ст.73 ПК України, призвело до неповного з`ясування обставин під час перевірки та до необґрунтованих висновків щодо того, що позивач був землекористувачем вказаних вище земельних ділянок у спірний період та, як наслідок, до прийняття протиправного податкового повідомлення-рішення, яка зараз є предметом спору у даній справі.

Відтак, суд вважає, що не надання позивачем до перевірки актів приймання-передачі з балансу на баланс житлових комплексів, про що Верховний Суд зазначив у своїй постанові, не перешкоджало посадовим особам контролюючого органу перевірити ці обставини у спосіб, передбачений п.73.3 ст.73 ПК України шляхом подання до позивача запиту про надання цих актів з урахуванням того, що відомості про ці акти приймання-передачі позивачем були зазначені у рядку « Зміст доповнення» в уточнюючих деклараціях, які судом проаналізовані вище, проте, посадовими особами контролюючого органу ці відомості в уточнюючих деклараціях чомусь були проігноровані взагалі.

Окрім того, судом враховується і те, що посадовими особами у ході перевірки не було перевірено обставини щодо правомірності застосування НГО землі позивачем при обчисленні орендної плати за витягами з НГО землі станом на 01.01.2016р., на підставі яких позивачем подавались податкові декларації за 2016 рік, не наведено обставин, в чому саме полягає неправомірність їх застосування, а також і не наведено обґрунтованості саме необхідності застосування Витягів з НГО, сформованих на запит контролюючого органу, які були оформлені ДЗК у 2018 році та були відсутні у позивача станом на 01.01.2016р.

Зазначені недоліки у проведенні перевірки є суттєвими, оскільки у разі дослідження всіх вищенаведених обставин, вжиття посадовими особами контролюючого органу заходів щодо вивчення інформації, наведеної в уточнених податкових деклараціях з плати за землю за 2016 рік та витребування актів приймання-передачі житлових комплексів у порядку п.73.3 ст.73 ПК України з метою їх дослідження під час перевірки, контролюючим органом могло бути прийняте кардинально протилежне рішення, тому суд вважає, що така бездіяльність посадових осіб податкового органу призвела до порушення і вимог Порядку №727.

Окрім того, відповідачем за зустрічним позовом і не обґрунтовано правомірності визначення за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням і суми штрафних санкцій у розмірі 50%, що суперечить приписам податкового законодавства за якими, зокрема, ст.123 ПК України передбачено застосування штрафних санкцій не тільки 50%, а й у розмірі 25%.

Всі інші доводи та аргументи відповідача за зустрічним позовом уважно вивчені судом проте до уваги не беруться, оскільки висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу правомірність прийняття відповідачем за зустрічним позовом як суб`єктом владних повноважень оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 21.02.2019р., суд приходить до висновку, що обставини, викладені у акті перевірки від 14.12.2018р., що слугували підставами для його прийняття є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оспорюване податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку з чим позовні вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення, підлягають задоволенню.

А отже, судом встановлено, що відповідачем за зустрічним позовом при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення від 21.02.2019р. були порушені права та інтереси позивача за зустрічним позовом, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування такого оспорюваного рішення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом слід задовольнити повністю.

В той же час, у задоволенні первісного позову про стягнення податкового боргу у сумі 12 189 081,10 грн. позивачеві за первісним позовом, про що зазначено судом вище, слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного зустрічного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача за зустрічним позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 21020 грн. 00 коп. понесені позивачем за зустрічним позовом згідно квитанції №570410052 від 04.08.2020р.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного адміністративного позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» про стягнення 12 189 081,10 грн. відмовити повністю.

Зустрічний адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.02.2019р. задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 21.02.2019р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Сімферопольська, будинок 17-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Володимира Вернадського, будинок 35Б, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 21020 грн. 00 коп. (двадцять одна тисяча двадцять гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 15.12.2025р.

Суддя С.О. Конєва