Справа № 420/25968/25
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/25968/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Кравченка К.В. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року (суддя Катаєва Е.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 19.09.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України, Малиновського районного відділу у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

01.08.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України, Малиновського районного відділу у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому позивачка просила:

- визнати протиправними дії Хаджибейського відділу ГУ ДМС щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №924 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними дії Хаджибейського відділу ГУ ДМС (відповідь №5114-378/5114.1-25 від 06.05.2025) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати ГУ ДМСУ оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України (відповідь №КО-4269-25/6.1/3421-25 від 13.05.2025) щодо відмови знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №924 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати ДМСУ знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №924 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

На думку апелянтки, суд першої інстанції невірно зазначив про те, що спірні відносити регулюються лише Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особи чи її спеціальний статте" та постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.09.2018 по зразковій справі №806/3265/17, спірні відносини також регулюються Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Крім того, ст. 15 Закону України "Про захист персональних даних" врегульоване питання щодо можливості знищення персональних даних (інформації), яка оброблювалась з порушенням закону, таке право передбачено і в міжнародному законодавстві. Отже, суд застосував норми матеріального права, які не могли бути застосовані при вирішенні спірних відносин та не застосував норми матеріального права, які повинні були бути застосованими у цих правовідносинах, що є підставою для скасування рішення та ухвалення нового із задоволенням позову.

Також апелянтка вважає, що є невірними висновки суду, що використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя". При цьому, суд жодним чином не дав оцінку додержанню ст. 2 Закону №2297-VI при заповненні співробітником міграційної служби заяви-анкети про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру щодо дитини. Більш того, відповідачі не поінформували та не повідомили позивачку про наслідки обробки персональних даних, у т.ч. щодо присвоєння дитині номеру - УНЗР. Доказів щодо цього у матеріалах справи немає, відповідачі їх не надали, тобто слід вважати, що заява-анкета складена з порушенням закону, а, отже, персональні дані також оброблялись з порушенням ст. 2 Закону №2297-VI, що вимагає їх знищення (видалення) як це передбачено ст. 15 цього ж Закону. Відповідачі ніяких спростувань суду з цього приводу не надали. При цьому, з висновків суду фактично підтверджено, що позивачку дійсно не було поінформовано щодо наслідків надання згоди на збір та обробку персональних даних. Такі висновки фактично нівелюють вимоги ст. 2 Закону №2297-VI, оскільки саме поняття поінформованості повинно включати в себе наявність відповідної інформації, яка повинна бути розкритою, прозорою, повною, зрозумілою та передбачуваною для людини, яка погоджується з відповідними пропозиціями органів Державної міграційної служби України щодо умов оформлення та видачі документа, що посвідчує особу. До того ж, унікальний номер запису у реєстрі присвоєно відповідачами дитині без її або згоди матері, зрозумілої однозначної згоди на збір та обробку персональних даних при заповненні заяви-анкети, форма якої затверджено наказом МВС України №1279 від 26.11.2014, дитина не надавала, форма паспорта (з безконтактним електронним носієм або без нього) громадянина України у заяві-анкеті, який буде оформлюватись, не зазначалась. Цим питанням у рішенні оцінка надана не була, хоча визнання протиправною обробку персональних даних, присвоєння номеру людині, перевірка законності підстав цих дій є предметом спору по справі. Суд не перевірив, чи є (були) докази у заяві-анкеті, що правомірно відібрано при цьому персональну інформацію, а потім присвоєно номер (УНЗР) дитині, якщо у дитини та у матері не було зрозумілих та повних роз`яснень з боку відповідачів про наслідки її обробки.

Суд також не дав оцінку самому факту присвоєння людині номера (УНЗР), що суперечить висновкам Нюрнберзького трибуналу 1946 р., що ратифікований постановою Верховної Ради України №3248-УІ від 19.04.2011 року, і не має строку давнини, який прямо засудив присвоєння номерів по відношенню до людини і визнав такі дії злочином проти людяності.

Судом не надано оцінки можливості застосування п. п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону №2297-VI, п. п. 2, 12 наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини №1/02-14 від 08.01.2014 "Про затвердження Типового порядку обробки персональних даних", щодо заборони обробки персональних даних, відкликання згоди на їх збір та обробку, оскільки унікальний номер запису у реєстрі (УНЗР) присвоєно без згоди матері та згоди дитини, що грубо порушує її право на ім`я та релігійні переконання (релігійні переконання не дозволяють дитині мати номер, що суперечить позиції Української Православної Церкви, викладеній у зверненні до Президента України 27.07.2017.

Суд першої інстанції не врахував, що жодним Законом України чи іншим нормативно-правовим актом не визначено, що після оформлення чи отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон неможливо отримати паспорт громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року.

В обґрунтуванням порушення судом норм процесуального права зазначається, що суд порушив ст. 242 КАС України, оскільки рішення суду не є законним та обґрунтованим.

ДМС України та ГУ ДМС України в Одеській області надіслали до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, у яких, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю та законним представником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

У зв`язку з досягненням ОСОБА_2 16-ти річчя, вона та її законний представник 29.04.2025 року звернулись до Хаджибейського відділу ГУ ДМС, ГУ ДМС та ДМС із заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року, додавши до заяви фотокартки, свідоцтво про народження, інші документи.

Малиновський відділ ГУ ДМС листом №5114-378/5114.1-25 від 06.05.2025 року повідомив, що Законом про ЄДДР не передбачено підстави та право особи вимагати видалення будь-яких даних з Реєстру та не передбачена можливість відкликання підпису з паспортних даних та про недотримання заявниками порядку подання заяви про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року, а саме без надання відповідного переліку документів.

Також ГУ ДМС у листі №Т-333/6/5101-25/5100.4.1/4083-25 від 30.04.2025 року повідомило, що на момент звернення до ГУ ДМС ОСОБА_2 документована паспортом громадянина для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 дата видачі 14.04.2023, її персональні дані внесено до ЄДДР та присвоєно УНЗР: 924, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде. Крім цього, при зверненні до ГУ ДМС не було надано відповідного рішення суду, у зв`язку з чим підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року відсутні.

У листі №КО-4269-25/6.1/3421-25 від 13.05.2025 ДМС повідомило, що оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року (у вигляді паспортної книжечки) здійснюється в установленому законодавством порядку за наявності у заявника відповідного рішення суду.

Не погоджуючись із наданими відповідями ОСОБА_1 звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції визнав позовні вимоги необґрунтованими та відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних міркувань.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III (далі Закон №2235-III) документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно ст. 5 Закону №2235-III та п.п.2, 3 Положення №2503-XII, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення №2503-XII встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках документи, що підтверджують громадянство України.

З 06 грудня 2012 року набрав чинності Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI (далі Закон №5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Частиною 1 ст. 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" від 14 липня 2016 року №1474-VIII, який набрав чинності з 01 жовтня 2016 року, (далі Закон №1474-VIII) ст. 13 Закону №5492-VI доповнено ч. 3 наступного змісту: "Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.".

Також, Законом №1474-VIII ч. 2 ст. 21 Закону №5492-VI викладено в такій редакції: "Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.".

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно п.п.1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок №302) паспорт громадянина України (далі паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Обмін паспорта здійснюється у разі зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації) (пп.1 п.6 Порядку №302).

Підпунктом 1 п. 7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 32 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Окрім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456 затверджений Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 за №620/33591 (далі - Тимчасовий порядок №620/33591).

Пункт 1 розділу I "Загальні положення" Тимчасового порядку №456 визначено, що цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абз. 5 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", Постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року №398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. №302", Положення №2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року №719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Пунктом 1 розділу IV "Обмін паспорта" Тимчасового порядку №456 встановлено, що обмін паспорта здійснюється в разі: 1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження; 2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних/найменуванні органу/штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.

Згідно п.2 розділу IV "Обмін паспорта" Тимчасового порядку №456 для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Як встановлено судом, законний представник вже надавала згоду на обробку персональних даних ОСОБА_2 та УНЗР їй було присвоєно у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2023 році, відповідно до заяви-анкети.

Отже, використання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, оформленого внаслідок надання згоди на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивачки та у будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Посилання апелянтки на необхідність надання судом оцінки додержання ст. 2 Закону №2297-VI при заповненні співробітником міграційної служби заяви-анкети про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру щодо дитини є безпідставними, оскільки оскаржені позивачкою дії не були та не є предметом даного спору.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав у відповідача для видачі позивачці паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки) в контексті правовідносин, що склались у цій справі.

Відхиляючи послання апелянта на неврахування судом першої інстанції правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19,09.2018 по зразковій справі №806/3265/17, колегія суддів зазначає наступне.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 за позовом особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії вказано на ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ.

Розглянувши зразкову справу №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Між тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 21, 22 ч. 1 ст.4 КАС України типові адміністративні справи адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Таким чином, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.

Водночас, у справі, що розглядається позивачка, звертаючись у минулому за оформленням паспорту громадянина України для виїзду за кордон (біометричного закордонного паспорту) вже надавали згоду на обробку персональних даних із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, і унікальний номер запису в Реєстрі вже було сформовано.

Тобто, при зверненні до органу міграційної служби із заявою про отримання паспортного документу, позивачка вказувала, що вона надає згоду на використання своїх персональних даних та отримала паспорта громадянина України у формі ID картки.

Разом з тим, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

Колегія суддів також враховує, що Верховний Суд у постанові від 21.12.2022 у справі №160/1/21 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Подібна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 08.06.2023 у справі № 380/5977/21, від 11.12.2025 у справі №440/3168/23.

З урахуванням вищенаведених обставин, висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог є правильним.

Резюмуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанцій було порушено норми матеріального права. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів при прийнятті даного судового рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", заява №303-A, п. 29).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя К.В.Кравченко

Суддя Ю.В.Осіпов