Справа № 380/6481/25
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6481/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 листопада 2021 року по 13 травня 2022 року (включно) в сумі 192667 (сто дев`яносто дві тисячі шістсот шістдесят сім) гривень 26 копійок.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що наказом №495-ОС від 09.11.2021 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При звільненні з військової служби з позивачем не проведено повного розрахунку. Виплату зазначених коштів відповідач здійснив лише 28.02.2024. Несвоєчасність проведення відповідачем розрахунку при звільненні позивача стала підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.04.2025 було залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

08.04.2025 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 14.04.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

01.05.2025 від відповідача за вх. №36627 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтовані та такі, що не підлягають до задоволення. Пояснив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки на день виключення позивача зі списків особового складу з ним проведено всі належні розрахунки в межах фактично нарахованих виплат. Рішення суду, на яке посилається позивач, виконано у повному обсязі, тому підстав для застосування ст. ст. 116, 117 КЗпП України у зв`язку з відсутністю безспірної заборгованості на момент звільнення не існує; вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини доходів не відповідають правовій природі цих правовідносин, оскільки нарахування відповідних сум здійснювалося виключно на підставі судового рішення, а не як планове грошове забезпечення, та позивач не дотримався досудового порядку звернення за компенсацією втрати частини доходів.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.11.2021 № 495-ОС підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 13.11.2021.

Як зазначає позивач, ним було встановлено, що при звільненні не було виплачено належне йому грошове забезпечення, у зв`язку з чим він був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 у справі №380/9033/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Суд вирішив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017, в частині непроведення перерахунку та у подальшому не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.01.2021 по 13.11.2021 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок ОСОБА_1 та виплату грошового забезпечення, за період з 01.01.2021 по 13.11.2021, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік на 01.01.2021, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017 та додаткових видів грошового забезпечення розмір яких визначається виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум; В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2025 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі № 380/9033/24 залишено без змін.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі №380/9033/24 відповідачем було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення 28.02.2024 у розмірі 158035,55 грн.

Враховуючи викладене в сукупності, затримка відповідачем виплати належних позивачу сум грошового забезпечення (заробітної плати) та не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, що підтверджується виписками з банку та рішеннями судів є протиправною, тому з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011- XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 1-3 Порядку №159 визначено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів ст. ст. 94, 116, 117 КЗпП України і ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Закріплені у ст. ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 у справі №380/9033/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Суд вирішив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017, в частині непроведення перерахунку та у подальшому не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.01.2021 по 13.11.2021 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок ОСОБА_1 та виплату грошового забезпечення, за період з 01.01.2021 по 13.11.2021, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік на 01.01.2021, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №704 від 30.08.2017 та додаткових видів грошового забезпечення розмір яких визначається виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум; В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2025 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі № 380/9033/24 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідач нарахував та 28.02.2024 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 158035,55 грн., проте відповідачем не здійснено нарахування та не виплачено середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто відповідачем здійснено остаточний розрахунок з позивачем щодо належних йому сум при звільненні лише 28.02.2025, а відтак, зроблено це було несвоєчасно.

Невиконання відповідачем обов`язку повного розрахунку з позивачем у день виключення позивача зі списків особового складу і здійснення такого лише 28.02.2025 свідчить про затримку відповідачем повного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм ст. ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби.

Суд звертає увагу, що на момент розгляду справи ст. 117 КЗпП України зазнала змін.

Так, згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 28.02.2025, отже після внесених змін 19.07.2022 у ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Надаючи оцінку співмірності та обґрунтованості суми середнього грошового забезпечення, яке підлягає виплаті на користь позивача, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, звернула увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, при зменшенні розміру відшкодування суд враховує:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з розрахунком грошового забезпечення позивача за період з вересня по жовтень 2021 року загальна сума нарахованого грошового забезпечення позивача за останні 2 повні календарні місяці складає 65094,18 грн.

Враховуючи, що кількість календарних днів становила в загальному 61 дні, то середньоденний розмір грошового забезпечення складає 65094,18 грн.: 61 = 1067,11 грн.

Відповідно, розмір відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача, обчислений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за період з 14.11.2021 по 18.07.2022 дорівнює 263576,17 грн. (1067,11 грн. х 247 дні).

Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 складає 196348,24 грн. (1067,11 грн. х 184 дні).

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за період з 14.11.2021 по 18.01.2023 складає 459924,41 грн. (263576,17 грн. + 196348,24 грн.).

Виходячи із позиції Верховного Суду у постанові від 15.02.2024 у справі №420/11416/23 про необхідність поділу часу затримки розрахунку при звільненні на 2 частини, отже, слід присудити позивачу частину компенсації за період до 19.07.2022 з урахуванням співмірності, а щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, без застосування принципу співмірності.

Отже, розмір середнього грошового забезпечення, яке належить виплатити позивачу за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.11.2021 по 18.07.2022 в сумі 459924,41 грн.

Але, у порівнянні із розміром виплаченого позивачу із затримкою розміру грошового забезпечення 158035,55 грн., розрахунок суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з період з 14.11.2021 по 18.07.2022 459924,41 грн. не можна вважати співмірною.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26.06.2019 у справі № 761 9584/15-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Отже, положення Цивільного кодексу України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин, а у цьому випадку спорів щодо проходження і звільнення з публічної служби.

Відтак, сума виплаченої позивачу 28.02.2025 грошового забезпечення (158035,55 грн.) є меншою, ніж визначена сума середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні за оскаржуваний період.

Виходячи, із співвідношення частки виплаченого позивачу із затримкою та розрахованої суми середнього грошового забезпеченням за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.11.2021 по 13.05.2022 становить 0,34 (134616,52 грн. / 505750,41 грн.) або у відсотковому значенні 34 %.

Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням визначеної істотної відсоткової частки становить: 1067,11 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 34 % (істотна частка) х 247 (кількість днів затримки розрахунку) = 89615,90 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за період з 14.11.2021 по 18.07.2022, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Отже, загальна сума середнього грошового забезпечення, на яку має право позивач відповідно до ст. 117 КЗпП України в редакціях до набрання чинності 19.07.2022 Законом №2352-ІХ і після цього, становить 285964,14 грн. (196348,24 грн. + 89615,90 грн.).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів на підтвердження правомірності своєї поведінки, яка є предметом оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача щодо несвоєчасного розрахунку з позивачем при звільненні, суд дійшов висновку, що така свідчить про бездіяльність, яка не відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому першу позовну вимогу слід задовольнити шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та мотиви щодо кожної позовної вимоги, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.11.2021 по 13.05.2022 (включно) в сумі 285964 (двісті вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 14 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 12.01.2026.

Суддя Потабенко В.А.