Справа № 320/34989/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н.П.

Суддів: Ганечко О.М., Кузьменка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року, суддя Шевченко А.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: №010-2658-UA0336424 від 08 лютого 2024 року про зобов`язання позивача щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2023 рік в сумі 152 157,00 грн; №010-2658-UA1078669 від 08 лютого 2024 року про зобов`язання позивача щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2023 рік в сумі 8 984,70 грн; №010-2658-UA0336424 від 08 лютого 2024 року про зобов`язання позивача щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2023 рік в сумі 27 255,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником нежитлових будівель площами 1514 кв. м, 89,4 кв. м та 271,2 кв. м в місті Києві, що використовуються для ведення господарської діяльності з надання готельних послуг. Нежитлові будівлі класифікуються за загальним кодом 12. 08 лютого 2024 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення про зобов`язання позивача щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2023 рік. Оскільки, відповідно до внесених змін до рішення Київської міської ради з липня 2023 року встановлено ставку податку в розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати, вважає, що відповідачем було нараховано податкове зобов`язання з порушенням чинного законодавства, чим було суттєво завищено податкові зобов`язання позивача.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувають об`єкти нерухомості за адресами: нежитлова будівля - АДРЕСА_1 загальною площею 271,2 кв. м; нежитлове приміщення - АДРЕСА_1 загальною площею 1514 кв. м; нежитлове приміщення - АДРЕСА_2 загальною площею 89,4 кв. м; квартира - АДРЕСА_3 загальною площею 164 кв. м; квартира - АДРЕСА_4 загальною площею 31,5 кв. м.

На виконання підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України ОСОБА_1 Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведене нарахування податку на нерухоме майно за об`єкти нерухомості, які перебувають у його власності за 2023 рік та сформовані наступні податкові повідомлення-рішення:

- №010-2658-UA0336424 від 08 лютого 2024 року про зобов`язання позивача щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2023 рік в сумі 152 157,00 грн;

- №010-2658-UA1078669 від 08 лютого 2024 року про зобов`язання позивача щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2023 рік в сумі 8 984,70 грн;

- №010-2658-UA0336424 від 08 лютого 2024 року про зобов`язання позивача щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2023 рік в сумі 27 255,60 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, у тому числі, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно з п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 (Закон № 71-VIII) запроваджено місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з приписами ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до норм п. п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Згідно з п. п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У відповідності до положень п. п. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпунктів 266.7.1, 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, нежитлові будівлі, що використовуються для ведення господарської діяльності з надання готельних послуг віднесено до підрозділу 1122 «Будинки з трьома та більше квартирами», клас 1211 «Будівлі готельні».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Так, Верховний Суд у постанові від 24 липня 2024 року у справі №400/2283/20 зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нерухомості за адресами: нежитлова будівля - АДРЕСА_1 загальною площею 271,2 кв. м; нежитлове приміщення - АДРЕСА_1 загальною площею 1514 кв. м; нежитлове приміщення - АДРЕСА_2 загальною площею 89,4 кв. м, що використовуються для ведення господарської діяльності з надання готельних послуг.

Отже, нежитлові будівлі, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1 загальною площею 271,2 кв. м; АДРЕСА_1 загальною площею 1514 кв. м; АДРЕСА_2 загальною площею 89,4 кв. м, відносяться до об`єктів нерухомості, які належать до класу 1211 «Будівлі готельні», підклас 1211.1 (Готелі).

13 липня 2023 року Київською міською радою було прийнято рішення №6919/6960 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві».

Вказаним рішенням установлені, зокрема, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1 таблиця №1. Це рішення набирає чинності та застосовується з моменту опублікування і діє на строк до дати припинення або скасування воєнного стану та протягом шести місяців із дня припинення або скасування воєнного стану.

Зазначене рішення опубліковано 18 липня 2023 року, а тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, саме з 18 липня 2023 року застосовуються нові ставки податку.

У додатку 1 до рішення вказано, що ставка податку на будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271), будівлі для тваринництва (підкод 1211.1) встановлюється у розмірі 0,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Крім цього, у додатку 5 вказано, що ставка податку у розмірі 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року встановлюється за 1 квадратний метр по іншим нежитловим будівлям (нежитлові будівлі, нежитлові приміщення, нежитлові будинки, господарські будівлі, інші нежитлові будівлі).

Разом з тим, відповідач здійснив обрахунок податкового зобов`язання з розміру ставки податку 1,5% від мінімальної заробітної плати станом на 01 січня звітного (податкового року), що підтверджується наданими розрахунками до спірних податкових повідомлень-рішень.

При цьому, нежитлові будівлі, що належать позивачу на праві приватної власності, відноситься до об`єктів нерухомості, які належать до класу 1211 «Будівлі готельні», підклас 1211.1, тому з огляду на рішення Київської міської ради було прийнято рішення від 13 липня 2023 року №6919/6960 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», до вказаних нежитлових будівель підлягає застосуванню ставка податку у розмірі 0,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачеві невірно розраховано розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі №813/3274/17, повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі.

Отже, при неправомірному визначенні контролюючим органом суми грошових зобов`язань, відповідне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки суд не уповноважений перебирати на себе дискреційні повноваження контролюючого органу з обчислення грошових зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 08 лютого 2024 року №010-2658-UA0336424, №010-2658 UA1078669, №010-2658-UA0336424.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.