Справа № 160/10866/25
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2026 року м. Дніпросправа № 160/10866/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року (суддя Неклеса Олена Миколаївна) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за періоди з 01.08.2024 по 31.08.2024 та з 01.10.2024 по 31.12.2024; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за періоди з 01.08.2024 по 31.08.2024 та з 01.10.2024 по 31.12.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Звертає увагу, що у спірний період позивач безперервно виконував визначені йому бойові (спеціальні) завдання відповідно до бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_2 перебуваючи в районі ведення (бойових) дій. Характер та обсяг виконуваних обов`язків позивача залишилися незмінними протягом зазначеного періоду. Проте відповідач здійснив виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн лише частково за серпень та грудень 2024 року, що свідчить про вибірковий підхід до виконання фінансових зобов`язань. Вказує, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, що із наданих копій бойових розпоряджень не вбачається безпосередня участь позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, оскільки для додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн не обов`язковим є саме безпосередня участь у бойових діях та зіткненні із ворогом, так як положення пункту 1 Постанови 168 передбачають, зокрема, і здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Саме таким заходом і є виконання бойових завдань на підставі бойових розпоряджень (наказів). Враховуючи відповідь Військової частини НОМЕР_2 № 11/368 від 20.01.2025, а також наданий суду, як доказ, витяг з бойового розпорядження, позивач вважає, що має безумовне право на отримання підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн, так як ним виконувалися бойові завдання саме на підставі бойових наказів та розпоряджень, що є підставою для здійснення вищевказаної виплати позивачу. Позивач також вважає, що суд першої інстанції не вжив заходів щодо витребування доказів з власної ініціативи, які б підтвердили участь позивача у бойових діях, що призвело до передчасного рішення про відсутність у позивача права на виплату збільшеної винагороди у розмірі 100 000,00 грн за спірний період.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року замінено відповідача Військову частину НОМЕР_2 на її правонаступника Військову частина НОМЕР_1 .

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 01.08.2024 по 31.12.2024 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .

У відповідь на адвокатський запит Військова частина НОМЕР_2 листом за № 11/368 від 20.01.2025 повідомила, що відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 1398т від 11.06.2024, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 33-БН/т від 11.06.2024 та з метою ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань підрозділами першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, в періоді з 01.08.2024 по 31.12.2024, всьому особовому складу військової частини НОМЕР_2 , в тому числі і переліченим у запитах військовослужбовцям, були визначені наступні бойові розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 : № 413дск від 01.08.2024, № 490дск від 01.09.2024, № 550дск від 01.10.2024, № 609дск від 01.11.2024, № 651дск від 01.12.2024. Територія, на якій ВЧ НОМЕР_2 виконував бойові (спеціальні) завдання за призначенням, відповідно до Наказів Головнокомандуючого Збройних Сил України: № 400 від 03.09.2024, № 461 від 04.10.2024, № 503 від 02.11.2024, № 546 від 04.12.2024, № 5 від 03.01.2025 визначена як така, що відноситься до районів ведення воєнних (бойових) дій.

До відповіді на адвокатський запит було додано Витяг з бойових розпоряджень командира ВЧ НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 була нарахована та виплачена у вересні 2024 року та у січні 2025 року додаткова винагорода у розмірі до 100 000, 00 грн, а саме: в сумі 35 483, 87 грн (вересень 2024 року) та в сумі 100 000, 00 грн (січень 2025 року), у період за серпень та з жовтня по грудень було нараховано додаткову винагороду у розмірі до 30 000, 00 грн (а.с. 250 т.1)

Позивач вважає, що додаткова винагорода з розрахунку 100 000,00 грн на місяць протиправно не виплачена відповідачем за періоди з 01.08.2024 по 31.08.2024 та з 01.10.2024 по 31.12.2024 , що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як офіцер групи планування штабу військової частини НОМЕР_2 та у подальшому як начальник командного пункту заступник начальника штабу з бойового управління, в силу своїх функціональних обов`язків в межах спірних періодів виконував свої посадові обов`язки безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій. Доказів виконання позивачем бойових (спеціальні) завдань у таких діях та заходах: участі позивача у бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями, позивачем до матеріалів справи не надано. Суд не ставить під сумнів, що територія, в зоні якої перебували у спірному періоди військовослужбовці ВЧ НОМЕР_2 , відносилась до зони ведення воєнних (бойових) дій, проте ці обставини не мають вирішального значення під час визначення наявності у військовослужбовця права на отримання грошової винагороди, виходячи із 100 000,00 грн пропорційно на місяць. Водночас, на переконання суду, надані позивачем до суду документи не можуть бути підставою для нарахування і виплати позивачу передбаченої Постановою № 168 додаткової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн, оскільки підставою для виплати такої винагороди є виключно факт виконання військовослужбовцем бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підтверджений сукупністю таких документів, як бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій, рапорт командира, зміст яких відображає суть виконаного завдання та період його виконання. Разом з тим, із наданих позивачем копій бойових розпоряджень командира ВЧ НОМЕР_2 (№ 87/413дск від 01.08.2024, № 87/490дск від 01.09.2024, № 87/609дск від 01.10.2024, № 87/609дск від 01.11.2024, № 87/651дск від 01.12.2024) не вбачається безпосередня участь позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року з метою повного та об`єктивного з`ясування обставин справи зобов`язано Військову частина НОМЕР_1 надати до суду протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали інформацію щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) за період з 01.08.2024 по 31.08.2024 та з 01.10.2024 по 31.12.2024, а саме надати документально підтверджені відомості за вказаний період з відображенням інформації, зміст якої відображає суть виконаного завдання та період його виконання (бойові розпорядження, журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки або бойового донесення або постова відомість, рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних завдань) тощо), а також надати письмові пояснення з підтвердженням належними доказами щодо підстав, які зумовили нарахування позивачу у спірний період додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн, разом з наказом про здійснення відповідної виплати.

Вказана ухвала 06.11.2025 доставлено до електронного кабінету Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Третього апеляційного адміністративного суду, проте вимоги ухвали суду відповідачем не виконані. Доказів неможливості виконання вимог ухвали суду чи наявність обставин, які перешкоджали надати суду запитувані документи, відповідачем не повідомлено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що абзац другий пункту 1-1 Постанови № 168 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 419 від 12.04.2024 - застосовується з 1 квітня 2024 року), передбачає, що військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України.

Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44, який застосовується з 01.02.2023, доповнено Порядок № 260 розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

За змістом пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;

на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;

з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;

50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)), затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).

При цьому, згідно з пунктом 3 розділу XXXIV Порядку № 260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Як вбачається з відповіді Військової частини НОМЕР_2 № 11/368 від 20.01.2025, позивач виконував бойові (спеціальні) завдання на території, що відноситься до районів ведення воєнних (бойових) дій.

У постанові від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а Верховний Суд наголосив, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи під час розгляду адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого статтею 2 та частиною четвертою статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд уживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідачем у цій справі на вимогу суду не надано документально підтверджених відомостей за спірний період із зазначенням інформації, зміст якої відображає суть виконаного завдання позивачем та період його виконання, так само як не надано належних доказів та обґрунтувань, які зумовили нарахування позивачу у спірний період додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн, враховуючи виконання у цей період бойових (спеціальні) завдання на території, що відноситься до районів ведення воєнних (бойових) дій.

Водночас суд апеляційної інстанції наголошує, що за правилами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті спірних правовідносин, враховуючи, що позивачем зі свого боку надані письмові докази бойові розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 про участь, у тому числі, позивача у бойових діях, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо не виплати позивачеві додаткової винагороди у спірному періоді, виходячи зі 100 000 грн, а відтак позов підлягає задоволенню.

У свою чергу, суд першої інстанції, не забезпечивши офіційне з`ясування обставин справи, поклав тягар відповідальності за ненадання відповідачем належних документів, на позивача, що не відповідає завданням та принципам адміністративного судочинства.

Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, у позовній заяві позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат, зазначивши, що витрати позивача на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, орієнтовно складатимуть 23 600,00 грн за такі послуги: підготовка та подання позовної заяви (вартість 10 000,00 грн); підготовка та подання відповіді на відзив (вартість 5 000,00 грн); участь адвоката в судовому засіданні (орієнтовно 2 засідання, вартість 4300х2 8 600,00 грн).

Крім того позивач просить стягнути правничу допомогу в суді апеляційної інстанції за такі послуги: підготовка та подання апеляційної скарги 10 000,00 грн; участь адвоката у судовому засіданні (орієнтовно 1 засідання) 4 300,00 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду першої інстанції: платіжну інструкцію від 21.02.2025 № 2.97470293.1 про сплату ОСОБА_1 на користь АО «Кравець і партнери» грошових коштів у сумі 10 000,00 грн, призначення платежу: «за послугу позовна заява ОСОБА_1 ». Також до суду апеляційної інстанції позивачем надано платіжну інструкцію від 09.08.2025 № 2.254704089.1 про сплату ОСОБА_1 на користь АО «Кравець і партнери» грошових коштів у сумі 10 000,00 грн. Призначення платежу: «сплата за апеляційну скаргу на рішення суду від 14.07.2025 по справі № 160/10866/25»; рахунок на оплату № 558 від 04.08.2025; акт наданих послуг № 475 від 09.08.2025; договір про надання правничої допомоги № 1842 від 13.11.2024.

Таким чином документально підтверджені понесені витрати на правничу допомогу складають 20 000,00 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що представником позивача хоч і було надано послугу «подання відповіді на відзив на позовну заяву», однак доказів сплати такої послуги матеріали справи не містять, тобто у визначений законом строк такі докази до суду не подані. Враховуючи, що за умовами пункту 4.2 Договору про надання правничої допомоги № 1842 від 13.11.2024 сторони домовились, що АО надає замовнику будь-які послуги за цим Договором лише після оплати відповідного рахунку, виставленого за такі послуги, колегія суддів доходить висновку про не підтвердження позивачем витрат за послугу «подання відповіді на відзив».

Також суд звертає увагу, що розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, відповідно, представником позивача не надавались такі послуги, як участь адвоката в судовому засіданні.

Додатково суд апеляційної інстанції зазначає, що нормами КАС України передбачений критерій співмірності гонорару адвоката, який полягає у тому, що заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд не може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Виключною підставою для такого зменшення є заявлення відповідного клопотання іншою стороною.

Будь-яких заперечень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано не було, а тому суд доходить висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, понесення яких підтверджено документально.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в адміністративній справі № 160/10866/25 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за періоди з 01.08.2024 по 31.08.2024 та з 01.10.2024 по 31.12.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за періоди з 01.08.2024 по 31.08.2024 та з 01.10.2024 по 31.12.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військову частину НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили 13 січня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 13 січня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова