Справа № 300/5854/25
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2026 р. справа № 300/5854/25

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасувати рішення від 21.02.2025, зобов`язання до вчинення дій, -

Виклад позицій сторін. Процесуальні дії та рішення суду:

Куций Олександр Степанович в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ПФ України в Дніпропетровській області), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача за № 61 від 21.02.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до загального страхового стажу роботу в будівельно-монтажному управлінні № 1 ТОВ Інкомнафторемонт з 01.11.2004 по 30.11.2011 на посадах виробник робіт (виконроб), начальник дільниці; в філії ТОВ Інкомнафторемонт-Енерго з 01.12.2011 по 02.10.2013 на посадах майстер будівельних робіт, начальник дільниці; в ТОВ Інкомнафторемонт з 01.04.2017 по 30.12.2020 на посаді заступник генерального директора по виробництву; в ТОВ Інкомнафторемонт з 11.01.2021 по 15.09.2021 на посадах виробник робіт (виконроб), начальник дільниці; зобов`язати відповідача призначити і виплачувати позивачу з 07.02.2025 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 14.02.2025 звернувся через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком. Вказана заява за принципом екстериторіальності передана та розглянута ГУ ПФ України в Дніпропетровській області, яке прийняло рішення № 61 від 21.02.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком. Підставою для відмови вказано, що страховий стаж позивача становить 21 рік 07 місяців 19 днів, при необхідних 32 роки. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.11.2004 по 30.11.2011, з 01.12.2011 по 02.10.2013, з 01.04.2017 по 30.12.2020, з 11.01.2021 по 15.09.2021 на території Російської Федерації, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Позивач вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.11.2004 по 30.11.2011, з 01.12.2011 по 02.10.2013, з 01.04.2017 по 30.12.2020, з 11.01.2021 по 15.09.2021, оскільки період роботи позивача в Російській Федерації підтверджується трудовими книжками серії НОМЕР_1 від 10.07.1982 та серії НОМЕР_2 від 29.01.2015. При цьому такий період трудової діяльності мав місце в період дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Ухвалою від 20.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ГУ ПФ України в Дніпропетровській області правом на подання відзиву на позов не скористалося. Ухвалу про відкриття провадження від 20.08.2025 доставлено 20.08.2025 до електронного кабінету відповідача.

Згідно з частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, вважається, що відповідачу вручено ухвалу суду від 20.08.2025 належним чином, а справа підлягає вирішенню за наявними в ній матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.02.2025 звернувся через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 27-28). До вказаної заяви позивач долучив копії: картки платника податків; паспорта громадянина України; трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.07.1982; трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.01.2015; довідки ТОВ Інкомнафторемонт від 30.12.2020 № 24; довідки про заробітну плату від 30.12.2020; довідки про доходи і суми податків з фізичної особи за 2020 рік від 30.12.2020; довідки про доходи і суми податків з фізичної особи за 2021 рік від 19.10.2021; довідки про доходи і суми податків з фізичної особи за 2021 рік від 15.09.2021 (а.с. 6-26).

За результатом розгляду заяви від 14.02.2025 ГУ ПФ України в Дніпропетровській області прийняло рішення № 61 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії. Згідно вказаного рішення № 61 від 21.02.2025 страховий стаж позивача становить 21 рік 07 місяців 19 днів, при необхідних 32 роки. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.01.2015 оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991 (а.с. 30).

Листом № 0900-0213-8/12547 від 06.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області направлено позивачу рішення ГУ ПФ України в Дніпропетровській області № 61 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 29).

Вважаючи протиправним рішення відповідача № 61 від 21.02.2025 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, представник позивача звернувся з цим позовом до суду, в якому просить суд скасувати таке рішення та зобов`язати ГУ ПФ України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до загального страхового стажу роботу в будівельно-монтажному управлінні № 1 ТОВ Інкомнафторемонт з 01.11.2004 по 30.11.2011 на посадах виробник робіт (виконроб), начальник дільниці; в філії ТОВ Інкомнафторемонт-Енерго з 01.12.2011 по 02.10.2013 на посадах майстер будівельних робіт, начальник дільниці; в ТОВ Інкомнафторемонт з 01.04.2017 по 30.12.2020 на посаді заступник генерального директора по виробництву; в ТОВ Інкомнафторемонт з 11.01.2021 по 15.09.2021 на посадах виробник робіт (виконроб), начальник дільниці; зобов`язати відповідача призначити і виплачувати позивачу з 07.02.2025 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Частиною четвертою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-7).

З огляду на зміст вищевказаних положень закону пенсійний вік для позивача становить 60 років, за умови наявності страхового стажу 32 роки.

Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 на час звернення до пенсійного органу із заявою від 14.02.2025 про призначення пенсії за віком досяг віку 60 років.

Щодо дотримання умов закону для призначення пенсії за віком в частині наявності в позивача страхового стажу, то судом встановлено, що згідно розрахунку стажу від 14.02.2025 страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 07 місяців 19 днів, до якого не зараховано періоди роботи з 01.11.2004 по 30.11.2011, з 01.12.2011 по 02.10.2013, з 01.04.2017 по 30.12.2020, з 11.01.2021 по 15.09.2021 на території Російської Федерації (а.с. 23).

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.07.1982, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 01.11.2004 по 30.11.2011 працював в Будівельно-монтажному управлінні № 1 ООО Инкомнефтеремонт на території Російської Федерації на посадах виробника робіт (виконроб), начальника дільниці; з 01.12.2011 по 02.10.2013 працював у філії ООО Инкомнефтеремонт на території Російської Федерації на посадах майстер будівельних робіт, начальник дільниці (а.с. 9-15).

Відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.01.2015, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 29.01.2015 по 30.12.2020 працював в Будівельно-монтажному управлінні № 1 ООО Инкомнефтеремонт на території Російської Федерації на посаді заступник генерального директора по виробництву; з 11.01.2021 по 15.09.2021 працював в ООО Инкомнефтеремонт на території Російської Федерації на посадах виробник робіт (виконроб), начальник дільниці (а.с. 16-18).

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що трудові книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 10.07.1982 та серії НОМЕР_2 від 29.01.2015 заповнені коректно та містять всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Окрім цього, періоди роботи ОСОБА_1 на території Російської Федерації додатково підтверджуються: довідкою ТОВ Інкомнафторемонт від 30.12.2020 № 24; довідкою про заробітну плату від 30.12.2020; довідкою про доходи і суми податків з фізичної особи за 2020 рік від 30.12.2020; довідкою про доходи і суми податків з фізичної особи за 2021 рік від 19.10.2021; довідкою про доходи і суми податків з фізичної особи за 2021 рік від 15.09.2021 (а.с. 20-26).

Відповідно до рішення ГУ ПФ України в Дніпропетровській області № 61 від 21.02.2025 до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.01.2015, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991 (а.с. 30).

Отже, єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи на території Російської Федерації слугувала обставина припинення участі Російської Федерація та України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд критично оцінює такі мотиви відмови відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про міжнародні договори України припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м.Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України слід дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Суд також здивований поведінкою позивача, яка полягала в добровільному працевлаштуванні в Російській Федерації, сплаті податків та соціальних внесків в її бюджет, в період, коли вказана Держава, що є загальновідомим фактом, здійснювала збройну агресію проти України, громадянином якої є ОСОБА_1 , починаючи з лютого 2014. Однак, суд не дає моральної оцінки таким діям позивача.

Також судом враховано, що Україна вжила заходів щодо денонсації Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 лише в листопаді 2022, і вказана угода припинила свою дію для України 19 червня 2023 року. Предметом цього спору є правова оцінка рішенню територіального пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні періоду роботи позивача в Російській Федерації до трудового (страхового) стажу, що дає право на пенсію в Україні, в період чинності такого міжнародного договору.

Суд вважає, з огляду на викладені вище мотиви, що відмова в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на території Російської Федерації з вказаних в рішенні № 61 від 21.02.2025 підстав, є протиправною, оскільки ОСОБА_1 працював в Російській Федерації в періоди, під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому позивач мав легітимні очікування щодо зарахування таких періодів до страхового стажу, які дають право на пенсійне забезпечення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені судом обставини, з огляду на критерії правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень, вказують на протиправність дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території Російської Федерації.

З огляду на викладене, суд вважає, що рішення ГУ ПФ України в Дніпропетровській області № 61 від 21.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії потрібно скасувати як протиправне, оскільки таке рішення прийняте без відповідної правої підстави.

Щодо позову в частині зобов`язальної частини, то суд звертає увагу на таке.

В позовній заяві представник позивача просить суд зобов`язати ГУ ПФ України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до страхового стажу такі періоди: з 01.11.2004 по 30.11.2011, з 01.12.2011 по 02.10.2013, з 01.04.2017 по 30.12.2020, з 11.01.2021 по 15.09.2021.

Що стосується періоду роботи з 01.04.2017 по 30.12.2020, то відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.01.2015, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач з 29.01.2015 по 30.12.2020 працював в Будівельно-монтажному управлінні № 1 ООО Инкомнефтеремонт на території Російської Федерації на посаді заступник генерального директора по виробництву (а.с. 16-18).

Водночас, частина з такого періоду зарахована до страхового стажу ОСОБА_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком стажу, а саме: з 31.10.2014 по 30.04.2017 (а.с. 19).

Щодо дати, з якої ОСОБА_1 має право на призначення йому пенсії за віком, то суд вказує на таке.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В спірному випадку, пенсійний вік 60 років виповнилося позивачу 06.02.2025, із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся 14.02.2025, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Таким чином, пенсія за віком ОСОБА_1 має бути призначена з 07.02.2025, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Щодо способу захисту порушеного права, то суд вказує таке.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1). Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п. 4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п. 4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке й прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Із вказаного можна виснувати, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 від 14.02.2025, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність в позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, в розумінні Порядок № 22-1, є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Отже, саме Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування прийнятого ним протиправного рішення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024 у справі № 460/17257/23.

З огляду на викладене, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути подану позивачем заяву від 14.02.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, періоди роботи з 01.11.2004 по 30.11.2011, з 01.12.2011 по 02.10.2013, з 01.05.2017 по 30.12.2020, з 11.01.2021 по 15.09.2021, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Таким чином, позов належить задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат у справі:

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 14.08.2025 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 5).

З огляду на часткове задоволення позову, ОСОБА_1 належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 61 від 21.02.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вулиця Набережна Перемоги, 26, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49094) повторно розглянути, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) від 14.02.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, періоди роботи з 01.11.2004 по 30.11.2011, з 01.12.2011 по 02.10.2013, з 01.05.2017 по 30.12.2020, з 11.01.2021 по 15.09.2021.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вулиця Набережна Перемоги, 26, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49094) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, , вулиця Набережна Перемоги, 26, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49094.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.