Справа № 520/8451/25
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 січня 2026 р. Справа № 520/8451/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ від 29.03.2025 року за №259 командира військової частини НОМЕР_1 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, «сувора догана» відносно начальника групи служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 та стягнення з військової частини НОМЕР_1 особі командира 1 (одну) грн 00 коп моральної шкоди.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 адміністративний позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

30.04.2025 представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 матеріали адміністративної справи №520/8451/25 та додані до неї документи передано на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Вінницького окружного адміністративного суду від 12.06.2025 визначено Віятик Наталію Володимирівну як головуючу суддю з розгляду адміністративної справи №520/8451/25.

Ухвалою від 19.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

23.06.2025 представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 26.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 повернуто в частині позовних вимог щодо стягнення 1,00 грн. (одна гривня) моральної шкоди.

Ухвалою від 26.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.

Відтак, позовні вимоги мотивовані протиправністю прийняття наказу від 29.03.2025 №259 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбаченого пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України «сувора догана» відносно начальника групи служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 . При цьому позивач вказує на порушення процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності.

10.07.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову та в обґрунтування зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ за низьку виконавчу дисципліну, особисту недисциплінованість в умовах воєнного стану, що мало місце 26.03.2025 на підставі факту неявки військовослужбовця на службову нараду.

Вказує, що позивач без поважних причин не з`явився на службову нараду, не повідомив про поважні причини відсутності, не подав жодних пояснень або повідомлень до командування, чим підтвердив факт вчинення дисциплінарного проступку. Також зазначає, що відсутність службового розслідування у випадках очевидності порушення не є порушенням, а реалізацією командиром свого дискреційного повноваження, чітко передбаченого законом.

У відповіді на відзив від 11.07.2025 представник позивача зазначив, що позивача не було повідомлено про зазначену нараду, її мету і що це є наказ командира, жодних доказів до матеріалів справи не додано. Також жодних пояснень у ОСОБА_1 не відбиралися.

14.07.2025 представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив та зазначає, що підстави для притягнення до відповідальності позивача викладені в рапорті та містить фактологічний опис порушення та заперечує факт неповідомлення позивача про службову нараду.

01.08.2025 та 12.09.2025 представником позивача подані додаткові пояснення у справі.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що 29.03.2025 року командиром Військової частини НОМЕР_1 , на підставі рапорту підполковника ОСОБА_2 від 27.03.2025, було винесено Наказ за №259 про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 за порушення вимог статей 11, 14, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за низьку виконавчу дисципліну, особисту недисциплінованість в умовах воєнного стану, що мало місце 26.03.2025 року та накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме: «СУРОВА ДОГАНА».

09.04.2025 позивач був ознайомлений із Наказом від 29.03.2025 року за №259 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись із прийнятим відповідачем наказом, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі по тексту Статут №548-XIV).

Відповідно до ст. 3 Статуту №548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 Статуту №548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 11 Статуту №548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 14 Статуту №548-XIV визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно зі ст.16 Статуту №548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Положеннями ст.ст. 26, 27 Статуту №548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до ст. 28 Статуту №548-XIV єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 30 Статуту №548-XIV начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

З положень наведених статей закону слідує, що компетенція кожного військового командира Збройних Сил України включає як владні повноваження з приводу організації та контролю, так і персональну відповідальність за усі без виключення діяння підлеглих по службі військовослужбовців особового складу (у тому числі і за результати виконання доведених завдань, стан військової дисципліни, морально-психологічний стан, планування та організацію ведення бойових дій, створення необхідних належних умов для успішного виконання доведених завдань; усунення недоліків, прорахунків, ризиків, небезпек та загроз негативного виконання доведених завдань тощо).

Відповідно до ст. 36 Статуту №548-XIV командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Статтею 37 Статуту №548-XIV встановлено, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 58 Статуту №548-XIV визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Обов`язок командира з приводу вмілого керування ввіреним військовим підрозділом згаданий законодавцем і у приписах ст.59 Статуту внутрішньої служби.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі по тексту Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

За змістом ст. 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Отже, правова категорія «військова дисципліна» поглинає критерій «якість виконання наказу військового командира вищого рівня».

Тому порушення військової дисципліни може мати прояв у формі діяння (як вчинку, так і бездіяльності) з приводу дотримання вимог чинного національного закону України, з приводу неуспішних/непозитивних/негативних результатів виконання наказу військового командира вищого рівня, з приводу неналежного виконання обов`язків за штатною посадою в організаційній структурі відповідного органу військового управління, військового з`єднання, військової частини тощо.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі ст.ст. 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

У відповідності до ст. 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно зі ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

За правилами ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Таким чином, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарного проступку. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого командир вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

Суд зазначає, що за змістом статті 84 Дисциплінарного статуту не стосовно кожного дисциплінарного проступку військовослужбовця має бути обов`язково призначено службове розслідування, але приписи статті 86 Дисциплінарного статуту вимагають, щоби на момент винесення наказу про накладення на військовослужбовця дисциплінарного покарання подія, склад та вина військовослужбовця були повністю доведені.

Судом встановлено, на момент спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив військову службу на військовій посаді Військової частини НОМЕР_1 .

27.03.2025 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_2 , в якому повідомлялося про неприбуття військовослужбовця ОСОБА_1 на службову нараду, призначену на 26.03.2025.

У відзиві Військова частина НОМЕР_1 вказує, що зазначена нарада була організована командиром Військової частини НОМЕР_1 , яким прийнято усний наказ про проведення 26.03.2025 службової наради стосовно переміщення деяких військовослужбовців до іншої військової частини.

Згідно з письмовими поясненнями командира Військової частини НОМЕР_1 (вх. 52548 від 18.08.2025) усна вказівка командира Військової частини НОМЕР_1 про призначення наради була доведена до особового складу (у тому числі і до позивача) через месенджер. Пояснення (аналогічні за змістом) від 18.04.2025, надані військовослужбовцями: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в межах службової перевірки.

Факт відсутності позивача на нараді 26.03.2025 сторонами не оспорюється.

Командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 29 березня 2025 року № 259, яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 14, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за низьку виконавчу дисципліну, особисту недисциплінованість в умовах воєнного стану, що мало місце 26.03.2025 року та накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме: «СУВОРА ДОГАНА».

Підставою для прийняття вказаного наказу була неявка військовослужбовця на службову нараду, що є порушенням вимог військової дисципліни.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів доведення до відома позивача наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про призначення наради на 26.03.2025 та обов`язкову участь позивача у цій нараді.

Так, матеріали справи не місять розпорядчого документа, який було запроваджено щодо інформування особового складу Військової частини НОМЕР_2 накази та вказівки командира Військової частини НОМЕР_1 (тобто із використанням застосунків (месенджерів) до телефонних пристроїв); відносно псевдоніма позивача, будь-яких позивних чи умовних назв позивача.

Разом з тим, письмові пояснення вищевказаних військовослужбовців про повідомлення особовому складу через месенджер вимог наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про призначення наради на 26.03.2025, не є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт доведення до відома позивача вимог даного наказу. При цьому, жодних скріншотів екранів технічних пристроїв щодо електронного листування стосовно участі саме позивача у призначеній на 26.03.2025 нараді Військовою частиною НОМЕР_1 не надано.

Суд також бере до уваги, що службова перевірка у Військовій частині НОМЕР_1 була призначена вже після винесення наказу №259.

Так, до матеріалів справи відповідачем надано копію рапорту начальника першої секції Військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2025 майора ОСОБА_7 , в якій доповіла до Військової частини на Електронний суд надійшли ухвали про відкриття спрощеного провадження у справах: № 520/8452/25, № 520/8448/25, № 520/8451/25, № 520/8450/25 щодо оскарження наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 29 березня 2025 року № 259 та від 30 березня 2025 року № 262. З метою збирання доказів, що можуть бути використані як належні та допустимі в матеріалах відзиву на позовну заяву у вищезазначених справах, заявник просив прийняти рішення про призначення службової перевірки, як дозволить надати суду об`єктивну та повну інформацію з викладенням встановлених фактів, доданими поясненнями свідків та іншими матеріалами, що можуть бути використані як докази у судовому процесі.

Таким чином, судом встановлено, що з`ясування фактичних обставин щодо встановлення події дисциплінарного проступку, наявності вини позивача та належного доведення до нього обов`язкової вказівки про участь у нараді здійснювалося вже після прийняття оскаржуваного наказу №259 від 29.03.2025, виключно з метою формування доказової бази для у судових справах.

Вказані обставини свідчать, що станом на момент прийняття спірного наказу у командира військової частини не були відсутні належні та допустимі докази події проступку в діях позивача, його обставин та наявності вини військовослужбовця.

З огляду на наведене, результати службової перевірки, ініційованої після накладення стягнення на позивача після відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 є порушенням вимог статей 85, 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких збирання доказів, встановлення складу дисциплінарного проступку, з`ясування вини військовослужбовця та інших істотних обставин має передувати прийняттю рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а не здійснюватися вже після його застосування виключно з метою обґрунтування правомірності оскаржуваного наказу у суді.

Посилання відповідача на належне ознайомлення позивача з наказом під підпис у графі доведення суд вважає необґрунтованим, оскільки ознайомлення позивача із наказом відбулося після його видання та не спростовує допущених відповідачем процедурних порушень під час прийняття оскаржуваного наказу.

При цьому, доказів на підтвердження повідомлення позивача належним чином про нараду, яка відбулася 26.03.2025, матеріали справи не містять.

Суд зауважує, що у межах спірних правовідносин Військова частина НОМЕР_1 не приймала рішення про призначення службового розслідування щодо порушення позивачем службової дисципліни, а відтак, до прийняття оскаржуваного у цій справі наказу, такого розслідування не проводила.

Згідно з абз. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

У разі призначення та проведення службового розслідування ці обставини згідно з нормами Порядку №608 відображаються в акті службового розслідування.

Разом з тим, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що до прийняття оскаржуваного у цій справі наказу, службове розслідування не призначалося і не проводилося, а отже відсутні докази дотримання відповідачем вимог абз. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту.

Також, беззаперечно визнаючи дискрецію відповідача на обрання виду дисциплінарного стягнення з поміж перелічених у статті 48 Дисциплінарного статуту, колегія суддів враховує, що обрана відповідачем міра дисциплінарної відповідальності повинна відповідати тяжкості вчиненого позивачем проступку.

За твердженнями відповідача, предметом призначеної на 26.03.2025 наради є переміщення окремих військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 до іншого військового формування.

З огляду на те, що процедура згаданого переміщення детально унормована приписами чинного законодавства і не може бути змінена за рішенням командира Військової частини НОМЕР_1 , суд доходить до переконання, що у ході розгляду справи відповідачем не доведено справедливість та адекватність застосування такого заходу дисциплінарного покарання як сувора догана за саму лише обставину відсутності участі позивача у призначеній на 26.03.2026 у м. Харкові нараді (котра у даному конкретному випадку поєднана із відсутністю переконливих доказів доведення відповідного наказу до відома військовослужбовця та із не створенням відповідачем умов для реалізації положень ст. 37 Статуту внутрішньої служби).

Отже, у даному конкретному випадку відповідач не забезпечив дотримання ч. 2 ст.19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки обставини спірних правовідносин з`ясував не повно, застосував до позивача міру юридичної відповідальності за відсутності доведеної поза розумним сумнівом події вчинення дисциплінарного проступку військовослужбовця у вигляді невиконання наказу командира військової частини про участь у нараді, а предмет самої наради та обраний відповідачем спосіб доведення до відома особового складу наказу командира військової частини про проведення наради явно та очевидно виключає правомірність застосування саме такого виду дисциплінарного покарання як сувора догана.

Суд наголошує, що рішення командира про обрання виду дисциплінарного стягнення із передбачених ст. 48 Дисциплінарного статуту, повинно бути належним чином обґрунтоване, а обраний захід співмірним встановленим обставинам.

З матеріалів справи має чітко випливати, що обраний захід дисциплінарного впливу відповідає встановленим обставинам і не є непропорційним або застосованим формально, без оцінки реальних дій військовослужбовця.

Одним із завдань адміністративного судочинства є перевірка реалізації суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Оцінюючи доводи сторін у взаємозв`язку з наданими доказами та перевіряючи їх відповідно до вимог ст.ст. 72, 77, 90, 211 КАС України, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідач не дотримався вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України.

Обставини, на які посилається відповідач як на підставу дисциплінарного стягнення, не доведені належними та допустимими доказами, а застосування до позивача стягнення відбулося без доведення факту події дисциплінарного проступку у вигляді невиконання наказу про участь у нараді.

Крім того, предмет наради, порядок її організації та спосіб доведення інформації до військовослужбовців не дають підстав вважати, що позивач був належним чином зобов`язаний брати у ній участь, а отже застосування суворої догани у даному випадку не може вважатися правомірним і обґрунтованим заходом дисциплінарної відповідальності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 29.03.2025 №259 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, «СУРОВА ДОГАНА» відносно начальника сектору служби Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2025 №259 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом «в» статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, «СУРОВА ДОГАНА» відносно начальника групи служби Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Віятик Наталія Володимирівна