Справа № 320/1053/26
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

09 січня 2026 року 320/1053/26

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши заяву представника державного реєстратора виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви до Міністерства юстиції України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс»,

встановив:

Представник державного реєстратора Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви до Міністерства юстиції України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», із змісту якої вбачається, що заявник просить суд:

- Вжити заходи забезпечення адміністративного позову державного реєстратора Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 шляхом, зокрема:

1) зупинення дії Наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» № 3604/5 від 25.12.2025 в частині, зокрема:

- тимчасового блокування державному реєстратору Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці (пункт 3 Наказу);

- покладення виконання пункту 3 наказу на Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (пункт 5 Наказу),до набрання законної сили рішенням у справі за позовом державного реєстратора Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування Наказу «Про задоволення скарти» № 3604/5 від 25.12.2025 р. в частині.

2) зобов?язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.4) відновити державному рестратору Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно через його розблокування до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом державного реєстратора Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування Наказу «Про задоволення скарги» № 3604/5 від 25.12.2025 р. в частині.

Вказану заяву про вжиття заходів забезпечення позову 07 січня 2026 року зареєстровано у КП «Діловодство спеціалізованого суду» та того ж дня передано судді Вісьтак М. Я. для розгляду.

Вирішуючи питання щодо дотримання заявником вимог Кодексу адміністративного судочинства України стосовно змісту та форми заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Оцінивши зміст заяви про забезпечення позову та наведені в обґрунтування для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи про виклик у судове засідання, отже розгляд такої заяви здійснюється судом без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вирішуючи питання щодо дотримання заявником вимог Кодексу адміністративного судочинства України стосовно змісту та форми заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено зміст і форму заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити:

1) найменування суду;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Приписами пунктів 2, 3 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Окрім цього, суд наголошує, що підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 у справі № 826/9263/17.

За Рекомендацією № R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду, або про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дії, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

В обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову представник заявника зазначає, що позивачем - державним реєстратором Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1

Віталіївною, за результатами розгляду заяви ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» про вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації обтяження у вигляді іпотеки на об?єкт нерухомого майна - реєстраційний номер в ДРРП 2, нежилі (нежитлові) будівлі та споруди за адресою: Львівська обл., Стрийський р-н., м. Стрий, вул. Яворницького Д., буд.41., прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 80581658 від 27.08.2025 р., яким було внесено до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (надалі - «ДРРП») номер запису про іпотеку: 61276463 від 27.08.2025 р. на користь іпотекодержателя ТОВ «ФК «Фактор Плюс» відносно об?єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 2.

Представник заявника зазначає, що підставою для прийняття вказаного Рішення слугувало рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2024 року по справі № 910/17006/23.

Не погоджуюсь із вказаним Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 80581658 від 27.08.2025 р., 17.10.2025 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Ужгородський машинобудівний завод, як особою за якою об?єкт нерухомості обліковується у власності, подано до Міністерства юстиції України скаргу, за результатами розгляду якої прийнято Наказ №3604/5 від 25.12.2025 року, яким визнано прийнятим з порушенням Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення державного реєстратора ОСОБА_1. від 27.08.2025 р. № 80567516 та заблоковано державному реєстратору ОСОБА_1 доступ до ДРРП строком на три місяці.

Згідно із висновками Колегії Міністерства юстиції України, оскаржувані рішення прийняті державним реєстратором ОСОБА_1. за наявності підстави для відмови передбаченої п. 7 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з огляду на що, такі рішення державного реєстратора є незаконними та підлягають анулюванню, а також стали підставою для винесення відповідачем Наказу № 3604/5 від 25.112.2025 р. та, як наслідок, блокування державному реєстратору ОСОБА_1 доступу до ДРРП строком на три місяці.

На думку позивача, у випадку невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення її порушених прав або інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду, а також обґрунтовує вжиття вказаних заходів очевидною протиправністю Наказу Міністерства юстиції України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов висновку, що застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті позову, який буде пред`являтися і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Також, судом не встановлено підстав, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або унеможливили б захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову чи утруднювали б відновлення таких прав при виконанні рішення у разі задоволення позову.

Суд зазначає, що правомірність/неправомірність прийняття наказу Міністерством юстиції України «Про задоволення скарги» № 3604/5 від 25.12.2025 підлягають доведенню в ході розгляду адміністративної справи з приводу оскарження вказаного наказу по суті.

Суд вважає, що під час розгляду заяви суд повинен, виходячи з конкретних доказів, оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому суд зазначає, що задоволення заяви про забезпечення з підстав, викладених у ній, є попереднім рішенням у даній справі без встановлення всіх обставин, що мають значення для вирішення спору, що не узгоджується із завданнями та принципами адміністративного судочинства.

Рішення суб`єкта владних повноважень мотивовано тим, що позивачем прийнято рішення за наявності підстави для відмови в державній реєстрації прав передбаченої пунктом 7 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав про нерухоме майно» та з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав про нерухоме майно» , тому на виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою КМУ 25 грудня 2015 року № 1128 Міністерство юстиції України зобов`язано реагувати в межах чинного законодавства на виявлені порушення позивача під час розгляду скарг у вигляді вищезазначеного наказу.

Тобто виявлені порушення чинного законодавства позивачем стали підставою прийняття вищенаведеного наказу, як засіб реагування Міністерства юстиції України під час розгляду скарг.

Суд не може погодитися із твердженням позивача про позбавлення його права на невизначений термін вчиняти нотаріальні дії, що обмежує гарантоване Конституцією України право на працю, оскільки у випадку застосування тимчасового блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державні реєстратори не позбавлені права на працю та вправі здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних, фізичних осіб-підприємців, що спростовує доводи позивача стосовно фактичного позбавлення можливості отримувати позивачем дохід від своєї професійної діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 18.10.2018 у справі № 808/2432/18, від 15.08.2019 у справі № 840/3275/18, від 21.11.2019 у справі № 420/1065/19, від 21.01.2021 у справі №420/4262/19, від 09.09.2020 у справі №813/944/18, від 30.03.2021 у справі № 420/4037/20, від 01.02.2022 у справі № 640/23956/21, які суд враховує при постановленні даної ухвали.

Окрім цього, сама позивач вказує на можливість подальшого застосування механізму відшкодування шкоди, спричиненої їй незаконним рішенням відповідача, у випадку задоволення позову, що в тому числі спростовує доводи про унеможливлення ефективного захисту або поновлення її порушених прав або інтересів.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Також суд зазначає, що забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу про блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно може вважатися вирішенням спору по суті, оскільки зупинення дії наказу в цій частині фактично указує на вирішення частини позовних вимог в адміністративному спорі по суті з огляду на їх тимчасовий характер.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

З огляду на наведене та керуючись статтями 150-157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви представника державного реєстратора Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви до Міністерства юстиції України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» - відмовити.

Копію ухвали надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Вісьтак М.Я.