Справа № 300/601/25
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2026-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" січня 2026 р. справа № 300/601/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та рішення №68 від 27.02.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні з 02.08.2023 в пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 02.08.2023 призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 , пенсії за віком па пільгових умовах.

Позовні вимоги мотивовані прийняттям Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення №68 від 27.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні з 02.08.2023 в пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

19.02.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 02 серпня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

При зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-

Франківській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, позивачем були надані всі необхідні документи, зокрема трудову книжку, заяву на підтвердження стажу, архівну довідку від 05.12.2022 № 544/04-01/Г-34, наказ Долинської бавовнопрядильної фабрики №98, висновок Державної експертизи умов праці 11.09.2021 № 505, архівну довідку від 05.12.2022 № 545/04-01/Г-34 про розмір заробітної плати за 1988-1994 рр., копію наказу Бавовнопрядильної фабрики м. Сейді від 30.03.1993 №51 щодо прийняття з 30.03.1993 ОСОБА_1 прядильницею 6 р. в прядильний цех, копію наказу про звільнення №87 від 13.10.2008 (як і зазначено в трудовій книжці) з Бавовнопрядильної фабрики м. Сейді. копію особової картки табельний номер 191, довідку з Бавовнопрядильної фабрики м. Сейді про розмір нарахованої заробітної плати за період роботи прядильницею 1993-2008 рр. № 954 від 13.10.2021.

Представник відповідача прийняв заяву на призначення позивачу пільгової пенсії, без будь-яких зауважень та письмових повідомлень про необхідність додатково до трьох місяців

надати документи.

Абзацом четвертим пункту. 1.8 розділу 1 «Порядку подання та

оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України

«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі - Порядок №22-1)

установлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні

документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те. які

документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться

відповідний запис. Відтак, на момент подачі заяви до органу Пенсійного фонду позивач вважала, що всі необхідні документи для призначення пенсії мною подано.

З 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип

екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що

передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про

затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України"

зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 за №339/35961. Заява про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності відділом призначення пенсій управління

пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій

та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за результатом якої він передчасно прийняв Рішення про відмову в призначенні пенсії від 10.08.2023 № 68 .

При цьому, на час прийняття рішення територіальний орган ПФУ в Дніпропетровській

області володів інформацією, що на розгляді комісії з питання підтвердження пільгового

стажу роботи при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській

області знаходиться заява позивача про підтвердження пільгового стажу роботи на Долинській бавовнопрядильній фабриці з 21.07.1988 по 19.04.1994 на посаді прядильниці 5-го розряду у крутильно-мотальному цеху, при тім опирається як на одну з обставин щодо відмови в призначенні пільгової пенсії. Зокрема, вказує про неврахування даного періоду у рішенні від 10.08.2023.

Вже після прийняття територіальним органом ПФУ в Дніпропетровській області рішення

про відмову в призначенні пенсії відповідач, надіслав позивачу своє рішення від 19 лютого 2024 року «Про результати розгляду заяви» про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Даним рішенням комісією при головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області позивачу відмовлено у підтвердженні стажу роботи на пільгових умовах як робітниці текстильного виробництва у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583.

Відтак, Рішення про відмову в призначенні пенсії від 10.08.2023 № 68 було

оскаржено позивачем до Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Відповідачем

09.09.2024 було подано відзив у справі № 300/6065/24. З поданого відповідачем відзиву

вбачається, що ним протиправно на заміну іншого рішення було прийнято ще одне рішення,

а саме рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 27.02.2024 № 68 про

відмову у призначенні пенсії позивачу. Позивач зазначає, що дане рішення у встановленому законом порядку не доводилось до її відома.

Крім того, відповідач доказів надсилання рішення від 27.02.2024 №68 не надавались, у зв`язку з чим представник позивача звернувся із адвокатським запитом про надання інформації з підтверджуючими документами стосовно надіслання такого рішення позивачу для ознайомлення. У відповіді від 21.10.2024 на вказаний запит, відповідач доказів надіслання такого рішення не надав.

Водночас, було надано рішення про відмову у призначені пенсії за віком па пільгових

умовах від 27.02.2024 № 68.

Беручи до уваги, що про рішення від 27.02.2024 позивачу стало відомо із відзиву на позов від 09.09.2024 у справі № 300/6065/24, то воно є окремою підставою для подання позову про його оскарження, про це зокрема зазначено і в ухвалі Івано-Франківського окружного

адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 300/6065/24.

В подальшому відповідно до рішення Івано-Франківського окружного

адміністративного суду від 16.01.2025 року у справі № 300/6065/24, визнано протиправним

та скасовано рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 1 від 19.02.2024 про відмову в підтвердженні

ОСОБА_1 стажу роботи.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській

області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 21.07.1988 по 19.04.1994 в Долинській бавовнопрядильній фабриці.

В оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії від 27 лютого 2024 року

відповідач зазначив, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить

2 роки 10 місяців 16 днів, а стаж на роботах робітницею текстильного виробництва, зайнятою на верстатах і машинах, за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України не визначено.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не було враховано періоди згідно трудової книжки від 23.07.1988 серії НОМЕР_1 та довідок від 05.12.2022 № 544/04-01/Т-34 і № 545/04-01/Г -34, оскільки прізвище позивача в даних документах не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).

Згідно рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-

Франківській області від 19.02.2024 №1 позивачу відмовлено у підтвердженні стажу роботи на

пільгових умовах як робітниці текстильного виробництва у відповідності до постанови

Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583, оскільки в первинних документах позивач

значиться за прізвищем ОСОБА_3 , що не відновідає паспортним даним.

Не враховано до страхового стажу також періоди роботи в Туркменістані з 30.03.1993

по 13.10.2008, оскільки відповідно до листа Міністерства закордонних справ України

від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 з 19.06.2023 припинено для України дію Угоди про

гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Державу галузі

пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москві.

Вважаючи таке рішення протиправним позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 48 Кодексу законів про працю України визначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637) згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавець передбачає єдину підставу для того, щоб вимагати від особи додаткові документи - у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, в інших випадках - орган ПФУ зобов`язаний зарахувати стаж на підставі записів трудової книжки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок №58 від 29 липня 1993 року.

Згідно з цією Інструкцією, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абз.1 п.2.4.); записи виконуються арабськими цифрами (абз.2.п.2.4.); записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (абз.3.п.2.4.); виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (п.2.9.).

Як слідує із записів трудової книжки позивача, усі вони виконані належним чином, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, а тому є такими, що внесені у відповідності до норм чинного законодавства.

Щодо не зарахування стажу зазначеного в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , в зв`язку з тим, що оскільки в первинних документах позивач значиться за прізвищем ОСОБА_3 , що не відновідає паспортним даним, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши записи трудової книжки позивача зазначає, що достовірність вищенаведених записів сумніву не викликає, окрім цього, відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких зазначені оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.

Щодо посилань відповідача на факт розбіжності прізвища позивача у трудовій книжці та паспорті, суд вважає, що дана позиція відповідача є хибною з наступних підстав.

у випадку виникнення сумніву у достовірності даних трудової книжки чи виявленні певних недоліків при її заповненні - працівник сервісного центру пенсійного органу повинен повідомити позивача про необхідність надання довідки з місця роботи та внести відповідну відмітку у графу «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії», яка передбачена Додатком 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 4.1 розділу IV), для можливості її подання до спливу 3-місячного строку з дати звернення із заявою.

В свою чергу, суд звертає увагу, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника чи учня здійснювати контроль за веденням обліку його документів про стаж роботи чи навчання. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах про стаж роботи. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року по справі №490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у пенсійного органу були відсутні підстави для не зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 .

Щодо незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоди роботи в Туркменістані, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що при зверненні позивача до органів Пенсійного фонду України нею подано трудову книжку НОМЕР_1 , у якій містяться записи про періоди роботи позивача з 30.03.1993 по 13.10.2008 рік.

При цьому, достовірність вищенаведених записів сумніву не викликають, окрім цього, відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких зазначені оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Оскільки на момент здійснення трудової діяльності ОСОБА_1 на території Туркменістану чинними були міжнародні угоди з даною державою, на розсуду суду, при вирішенні даного спору слід застосовувати положення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення та Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн".

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями Закону № 1058-ІV.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", прийнятого 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закону № 1058), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту а) частини першої статті 3 Закону № 1788, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Суд вже зазначав вище, що відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка. Лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком № 637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.05.2018 у справі № 559/484/17, від 07.11.2019 у справі № 686/19477/16.

Таким чином, саме орган пенсійного фонду України, а не особа, наділений правом, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, в тому числі пенсійних органів іноземних держав, та не перекладати на особу обов`язок збирання доказів щодо сплати страхових внесків в іноземній державі.

Прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Проте відповідачем в рішенні не зазначено жодних причин, чому позивачу не зарахували до стажу періоди роботи з 30.03.1993 по 13.10.2008 року. Також суд відхиляє обставини про те, що даний стаж не підлягає зарахуванню оскільки в Україні припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Однак, суд зазначає, що для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.06.2023, оскільки вказані обставини не впливають на правомірність прийняття оспореного рішення пенсійного органу, що прийнято 27.02.2024 року, та не стосується періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

З огляду на все вищевикладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №68 від 27.02.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії є протиправним. Наслідком протиправності такого рішення відповідача є його скасування.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що відповідно до пункту 6 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась із заявою про призначення пенсії 02.08.2023 року. А отже станом на день подання заяви про призначення пенсії на пільгових умовах її вік становив 53 роки 11 місяці.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відповідно до п. 6 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідною умовою для призначення пенсії по віку на пільгових умовах є досягнення віку 54 роки та 6 місяців.

Отже, на день подання заяви позивач недосягла необхідного віку.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та рішення №68 від 27.02.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні з 02.08.2023 в пенсії за віком на пільгових умовах.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.