Справа № 420/28807/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13 серпня 2025 року №70 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.08.2025 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980 та період роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 01.01.1983 по 25.04.2000.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 05.08.2025 звернулася до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 60 років. Рішенням відповідача їй відмовлено у призначенні пенсії з мотивів недостатності страхового стажу (менше 28 років), оскільки не були зараховані періоди роботи в колгоспі. Підставами неврахування стажу визначено формальні недоліки у трудових книжках: наявність виправлення імені на титульній сторінці без належного засвідчення та відсутність у записах підстав їх внесення. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідно до законодавства (Закон №1058-IV, Закон №1788-XII, Порядок №637) трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи за періоди до запровадження персоніфікованого обліку. Записи у трудових книжках підтверджують фактичне виконання позивачем роботи в колгоспі, а обов`язок щодо правильності їх оформлення покладається на роботодавця, а не на працівника. Формальні недоліки в оформленні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування фактично відпрацьованого стажу та позбавлення особи конституційного права на соціальний захист. Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду. Крім того, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про необхідність подання додаткових документів. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати оскаржуване рішення протиправним і скасувати його, а також зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії із зарахуванням спірних періодів роботи до страхового стажу.

Ухвалою судді від 26.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.10.2025 до суду від ГУ ПФУ в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що заява позивача про призначення пенсії за віком була подана 05.08.2025 року через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України та розглянута відповідно до екстериторіального принципу, встановленого Порядком №22-1. За результатами розгляду заяви у визначений законом строк було прийнято рішення від 13.08.2025 №70 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу 28 років. За результатами перевірки документів, поданих позивачем, до страхового стажу не були зараховані: період навчання за свідоцтвом від 16.02.1980 через відсутність відомостей про тривалість навчання;

періоди роботи за трудовою книжкою колгоспника від 11.09.1980 у зв`язку з наявністю незавіреного виправлення імені на титульній сторінці; період роботи в колгоспі з 01.01.1983 по 25.04.2000 за трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 через відсутність підстав внесення записів (номер і дата документа), довідок про мінімум трудової участі та документів про реорганізацію колгоспу. Зазначений період частково зараховано лише з 01.01.1999 по 30.04.2000 відповідно до даних Реєстру застрахованих осіб. Інші документи, які могли б підтвердити спірні періоди стажу відповідно до пункту 3 Порядку №637, позивачем не надані. Також відповідач вказує на невідповідність паспортних даних, зазначених у заяві, доданим документам. У зв`язку з цим підтверджений страховий стаж позивача становить лише 13 років 2 місяці 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Відповідач наголошує, що позивач не позбавлена права на пенсію в майбутньому після набуття необхідного страхового стажу або за умови подання належних підтвердних документів.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подала через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву для призначення пенсії за віком.

Звернення позивачки та розглянуто Головним управлінням ПФУ в Житомирській області відповідно до екстериторіального принципу, встановленого Порядком №22-1, в результаті чого прийнято рішення від 13 серпня 2025 року №70 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що вік заявниці 64 роки та вона не перебуває на пенсійному обліку; не працює.

Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону становить 28 років.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення 63 років за наявності страхового стажу від 21 року. У разі відсутності необхідного страхового стажу право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років при наявності страхового стажу від 15 років.

Згідно статті 24 Закону, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина перша статті 24 Закону).

Згідно пункту 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі-Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком №637, зокрема, трудової книжки.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є такі дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до пункту 26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Страховий стаж ОСОБА_1 13 років 2 місяці 26 днів.

До страхового стажу не зараховано період навчання відповідно Свідоцтва № 345457 за лютий 1980 року, оскільки не зазначено період навчання.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980, оскільки на титульній сторінці виправлення імені заявника не завірено належним чином, а саме відсутня підстава.

До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 3 01.01.1983 по 25.04.2000, оскільки відсутні підстави внесення записів (документ, його номер і дата). Довідка щодо встановленого та виробленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві відсутня. Довідка про реорганізацію відсутня. Даний період частково зарахований до страхового стажу згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме з 01.01.1999 по 30.04.2000.

Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності.

В заяві, поданій в електронній формі через веб-портал зазначені дані паспорту НОМЕР_2 від 02.03.1999, що не відповідають доданому паспорту - НОМЕР_3 від 28.10.2010.

Таким чином заявник матиме право на пенсійну виплату при набутті необхідного страхового стажу.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій […] регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі ст. 8 Закону № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (п.1).

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, за періоди до 01.01.1999 відповідно до чинного законодавства основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка.

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Згідно із Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) також основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (п. 1).

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; а у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_4 , записи про прийняття позивача на роботу мають усі відповідні записи у трудовій при роботі в колгоспі.

Згідно із п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (яка діяла станом на час внесення запису № 13 у трудову книжку позивача) (далі Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців».

Згідно із п. 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 6 вересня 1973 року «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти висновку, що обов`язок правильності заповнення трудової книжки особи, в тому числі щодо внесення записів про перенайменування/реорганізацію юридичних осіб-працедавців, покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника.

Вирішуючи спір, суд враховує, що підставою для призначення громадянинові пенсії є встановлення наявності відповідного стажу роботи, та не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18), в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Слід зазначити, що неналежне ведення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може призводити до обмеження конституційного права особи на соціальний захист, гарантованого статтею 46 Конституції України. Відповідачем не доведено, що позивачка у спірні періоди фактично не перебувала у трудових відносинах або не була членом колгоспу.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач виконав свій обов`язок щодо інформування позивача про необхідність подання додаткових документів для підтвердження стажу. За таких умов перекладення негативних наслідків ненадання додаткових документів виключно на позивача є неправомірним.

Враховуючи наведене, вказаний період роботи позивача в колгоспі має бути зарахований до загального трудового стажу.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13 серпня 2025 року № 70 прийняте без урахування вимог законодавства, з формальним підходом до оцінки доказів та з порушенням права позивача на пенсійне забезпечення. Відтак наявні правові підстави для визнання цього рішення протиправним та його скасування, а також для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу спірних періодів роботи відповідно до трудової книжки колгоспника.

Суд зауважує на тому, що належним та достатнім способом захисту буде зобов`язання відповідача зарахувати зазначені періоди роботи до страхового стажу позивача з повторним розглядом її заяви від 05.08.2025 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Варто зазначити, що зобов`язання відповідача здійснити повторний розгляд пояснюється тим, що спірні періоди ще не зараховані до трудового (страхового) стажу позивачки, при тому, що Пенсійний фонд є єдиним органом, який призначає пенсії та здійснює підготовку документів для її виплати, тобто вирішення питання призначення та виплату пенсії є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7; ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13 серпня 2025 року №70 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.08.2025 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди відповідно до трудової книжки колгоспника від 11.09.1980 та період роботи в колгоспі відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 01.01.1983 по 25.04.2000.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк