Справа № 260/6819/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 260/6819/24 пров. № А/857/27727/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року (головуючий суддя Микуляк П.П., м.Ужгород) у справі №260/6819/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.10.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 направлене листом №0700-0207-8/46368 від 23 липня 2024 року; зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області врахувати у страховий стаж ОСОБА_1 період її роботи в підприємстві «Санаторій «Перлина Карпат» (в подальшому Колективне підприємство «Санаторій «Перлина Карпат») з 18 вересня 1989 року по 01 серпня 2009 року.

Позов обґрунтовує тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області листом №0700-0207-8/46368 від 23 липня 2024 року повідомило, що позивачці припинено виплату пенсії по вислузі років. Позивачка зазначає, що відповідачу було надано трудову книжку серії НОМЕР_1 де під №3 є запис щодо прийняття позивачки 18 вересня 1989 року (наказ №116) на посаду палатної медсестри санаторію «Перлина Карпат» та запис № 4 про звільнення з роботи 01 серпня 2009 року (наказ №Н-81-К) згідно ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). При цьому достовірність запису №3, яка виконана кульковою ручкою різних кольорів про призначення на посаду підтверджена особистим підписом ОСОБА_2 - директора підприємства «Санаторій «Перлина Карпат» та завірена печаткою цього підприємства. Додатково період роботи на посаді палатної медичної сестри у період із 18.09.1989 по 01.08.2009 рік в підприємстві «Санаторій «Перлина Карпат» підтверджено заявами колег, які працювали в підприємстві «Санаторій «Перлина Карпат». Позивач зазначає, що із врахуванням практики Верховного суду, відповідачем безпідставно не було взято до уваги зазначені в трудовій книжці періоди роботи, оскільки недотримання організації ведення обліку трудової книжки не може позбавити права на пенсійне забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 13 червня 2024 року №84 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.09.1989 року по 01.08.2009 року на посаді палатної медсестри на підприємстві санаторій «Перлина Карпат» (Колективне підприємство «Санаторій «Перлина Карпат») згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 04.04.1988 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що відповідно до змісту рішення головного управління від 13.06.2024 за № 84, зміненого за вихідним №19456/03-16 від 12.11.2024, про відмову у призначенні пенсії підставами відмови є: вік заявниці 56 років. Не працює. Страховий стаж особи становить 37 років 7 місяців 2 дні. За результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. Спеціальний стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 11.10.2017 відсутній. До спеціального стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки (серії НОМЕР_1 від 04.04.1988) з 18.09.1989 по 01.08.2009 та з 03.08.2009 по 10.10.2017, оскільки відсутні підтверджуючі документи, які надають право на призначення такого виду пенсії. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

25.08.2025 позивачкою до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам апеляційної скарги. Крім того остання зазначає, скарга подана апелянтом не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, натомість рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, із врахуванням всіх фактичних обставин справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосоване судом норм як матеріального так і процесуального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності а відтак рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі № 260/6819/24 необхідно залишити без змін з наступних підстав. Просить залишити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області без задоволення, а судове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі № 260/6819/24 без змін.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по вислузі років.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області для розгляду.

13 червня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області рішенням №84 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії по вислузі років, у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу.

12 листопада 2024 року до вказано рішення були внесено коригування, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №19456/03-16.

Відповідно вказаного рішення встановлено наступне.

Вік заявниці 56 років. Страховий стаж особи становить 37 років 7 місяців 2 дні.

За результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.

Спеціальний стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 11.10.2017 відсутній.

До спеціального стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки (серії НОМЕР_1 від 04.04.1988) з 18.09.1989 по 01.08.2009 та з 03.08.2009 по 10.10.2017, оскільки відсутні підтверджуючі документи, які надають право на призначення такого виду пенсії.

Для визначення права на призначення пенсії за вислугу років необхідно надати довідки згідно додатку №5 до Порядку 637 із зазначенням відсутності/наявності відпусток без збереження заробітної плати за період роботи з 18.09.1989 по 01.08.2009 та з 03.08.2009 по 10.10.2017 та довідку про реорганізацію установи (за необхідності).

Позивачка зазначає, що період роботи на посаді палатної медичної сестри у період із 18.09.1989 по 01.08.2009 рік в підприємстві Санаторій «Перлина Карпат» повинен бути зарахований до страхового стажу на підставі наданих до суду матеріалів, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Не погодившись з рішенням щодо відмови у призначені пенсії, позивачка звернулася до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (Закон №1058-IV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 162 від 20.06.1974р., у тому разі, коли в трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається в трудову книжку, заповнюється і ведеться адміністрацією підприємства за місцем роботи працівника у такому самому порядку, що і трудова книжка.

Згідно п.3 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п.1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відтак, колегія суддів наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

В матеріалах справи знаходиться трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 04.04.1988 року, з якої вбачається, що у період з 18.09.1989 року по 01.08.2009 року позивачка працювала на посаді палатної медсестри у санаторії «Перлина Карпат».

Апеляційний суд констатує, що вказаний запис в трудовій книжці НОМЕР_1 виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та у відповідності дати, який завірений підписом та печаткою роботодавця та із зазначенням номерів та дат наказів.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало відсутність достатнього страхового стажу, оскільки запис про період роботи було внесено ручкою різних кольорів.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Колегія суддів зазначає, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Із зазначеного можна зробити висновок, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також апеляційний суд наголошує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Відтак, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Доказів, які б свідчили про невідповідність записів у трудовій книжці відповідачем не надано, тому відповідач зобов`язаний зарахувати до стажу всі періоди роботи зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 .

Окрім цього, в матеріалах справи наявні заяви колег, які підтверджують, що ОСОБА_1 в оскаржуваний період працювала на посаді палатної медичної сестри в санаторії «Перлина Карпат»: 1) ОСОБА_3 , трудова книжка НОМЕР_2 від 26.07.1978 року, у період з 06.10.1987 по 21.10.2010 рік працювала на посадах, прибиральниці, секретар-машиністки, інспектора по кадрам, начальника відділу кадрів та охоронця підприємства «Санаторій «Перлина Карпат»; 2) ОСОБА_4 , трудова книжка НОМЕР_3 , у період з 26.11.1988 по 12.08.2007 рік працював на посаді лікаря-лаборанта та завідуючого кардіологічним відділенням санаторія «Перлина Карпат»; 3) ОСОБА_5 , трудова книжка НОМЕР_4 , у період з 13.02.1989 по 30.09.2009 рік працювала на посаді лікаря-бактеріолога, лікаря-ординатора (гастроентеролога) підприємства санаторій «Перлина Карпат»; 4) ОСОБА_6 , трудова книжка НОМЕР_5 , у період з 17.10.1988 по 08.06.2010 рік працювала на посаді палатної медичної сестри, медичної сестри по масажу, санаторій «Перлина Карпат».

Також в матеріалах справи знаходиться Диплом Берегівського медичного училища серії МТ №668576 від 29 лютого 1988 року.

Колегія суддів зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Апеляційний суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Із врахуванням сталої практики Верховного суду, відповідачем безпідставно не було взято до уваги зазначені в трудовій книжці № НОМЕР_1 періоди роботи, оскільки недотримання організації ведення обліку трудової книжки не може позбавити права позивача на пенсійне забезпечення.

Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком №22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч.1 ст.3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також, колегія суддів зазначає, що орган, який призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особі, даних паспорта і документів про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, фіксує і засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію за наявності сумнівів має право вимагати від фізичної особи дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і поданих документів.

Проте, а ні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, ні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не здійснено жодних дій на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів.

Отже, у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, в тому числі запропонувати йому надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За таких обставин, колегія суддів виснує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки у позивача, на момент звернення із заявою був наявний необхідний страховий стаж для призначення такої.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

За результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було відмовлено позивачці у призначенні пенсії рішенням від 13 червня 2024 року №84.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.09.1989 року по 01.08.2009 року на посаді палатної медсестри на підприємстві санаторій «Перлина Карпат» (Колективне підприємство «Санаторій «Перлина Карпат») згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 04.04.1988 року.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі № 260/6819/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар