Справа № 400/8112/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 р. № 400/8112/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , ,
до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , ,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення військовослужбовця за період з 31.10.2024 по 01.07.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 31.10.2024 по 31.12.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2025 по 01.07.2025 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2025 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 31.10.2024 по 01.07.2025 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078);

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 31.10.2024 по 01.07.2025 та з 01.01.2024 по 24.04.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078;

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168);

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2024-2025 роки, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, передбаченої Постановою № 168;

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані основної щорічної відпустки за 2022 рік за 30 діб, за 2024 рік за 30 діб, за 2025 рік за 30 діб з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) та Постановою № 168;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані основної щорічної відпустки за 2022 рік за 30 діб, за 2024 рік за 30 діб, за 2025 рік за 30 діб з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення, передбаченої Постановою № 704 та Постановою № 168;

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абзацом другим частиною третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022-2025 року за 56 діб з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення, передбаченої Постановою № 704 та Постановою № 168;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка передбачена абзацом другим частиною третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022-2025 року за 56 діб з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення, передбаченої Постановою № 704 та Постановою № 168;

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік;

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невидачі позивачу довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 01.01.2025;

зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 01.01.2025;

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 01.01.2025;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 01.01.2025;

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000 (Сто тисяч) гривень щомісячно, що передбачена Постановою № 168, за період перебування на лікуванні за період з 05.12.2024 по 16.12.2024, з 08.01.2025 по 15.01.2025, з 06.06.2025 по 27.06.2025;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 100000 (Сто тисяч) гривень щомісячно, що передбачена Постановою № 168, за період перебування на лікуванні за період з 05.12.2024 по 16.12.2024, з 08.01.2025 по 15.01.2025, з 06.06.2025 по 27.06.2025.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач протиправно визначав у період з 31.10.2024 по 01.07.2025 його посадовий оклад та окладу за військовим (спеціальним) званням з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018, а не з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом відповідно на 1 січня відповідного року відповідно до пункту 4 Постанови № 704. Також відповідач протиправно не провів йому за вказаний період нарахування та виплату індексації грошового забезпечення відповідно до абзацу четвертого і шостого пункту 5 Порядку № 1078. При виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024-2025 роки, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки і додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2025 роки відповідач не врахував розмір виплаченої позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, яка є однією із складових грошового забезпечення. Водночас відповідач взагалі не нарахував і не виплатив йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн, установлену Постановою № 168, за періоди його перебуванні з 05.12.2024 по 16.12.2024, з 08.01.2025 по 15.01.2025, з 06.06.2025 по 27.06.2025, а також грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби.

У відзиві на позовну заяву від 27.08.2025 № 1327 відповідач заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволені. Відзив умотивовано тим, що позивач порушив тримісячний строк на звернення до суду, встановлений частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України. Відповідач закцентував увагу на тому, що згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018. Водночас позивач в 2018 року не перебував на військовій службі, а тому в нього не виникло право на отримання індексації за спірний період. Додаткова винагорода, встановлена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яка віднесена до категорії винагород. Відповідач не залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань, а тому додаткова винагорода, встановлена Постановою № 168, позивачу не нараховувалась і не виплачувалась. Відтак вказана винагорода не підлягала врахуванню при обчисленні розміру грошової допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки і додаткової відпустки як учаснику бойових дій, які були виплачені позивачу. Натомість матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік та компенсація за неотримане майно були позивачу виплачені. Крім цього, у періоди з 05.12.2024 по 16.12.2024, з 08.01.2025 по 15.01.2025, з 06.06.2025 по 27.06.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із захворюванням, а не у зв`язку з отриманням поранення. Згідно з довідки військово-лікарської комісії (далі ВЛК) від 02.05.2023 № 524 позивач отримав травму легкого ступеня тяжкості. Тому у позивача не виникло право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн, установленої Постановою № 168, за період його перебування на стаціонарному лікуванні.

Позивач у встановлений судом строк правом на подання відповіді на відзив не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

11.08.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі 400/8112/25, про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та про витребування у відповідача деяких доказів.

До відзиву на позовну заяву від 04.11.2025 відповідач надав частину витребуваних доказів. Проте, частину доказів до суду не подав і про причину їх ненадання не повідомив. Так, не було подано копію грошового атестата, виданого позивачу при його виключенні 31.10.2024 зі списків особового складу та грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з пунктом 3 наказу начальника Центру комплектування та рекрутингу морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 06.03.2024 № 67 позивача з 06.03.2024 зараховано до списків особового складу, на грошове і на речове забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до записів військового квитка позивача він проходив військову службу у відповідача у період з 31.10.2024 по 01.07.2025.

Внаслідок отриманої травми у 2022 році позивач перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема, з 05.12.2024 по 16.12.2024 у КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради, з 08.01.2025 по 15.01.2025 в КНП «Миколаївський обласний центр онкології» Миколаївської обласної ради, з 06.06.2025 по 27.06.2025 у КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого відповідно від 16.12.2024 № 5785 КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради, від 15.01.2025 № 208/20 КНП «Миколаївський обласний центр онкології» Миколаївської обласної ради, від 17.06.2025 № 2938 КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради і від 27.06.2025 № 3128 КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради.

У довідках ВЛК військової частини НОМЕР_3 від 02.05.2023 № 524 і від 27.03.2025 № 2025-0327-1450 зазначено, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини, травма легкого ступеня тяжкості.

Відповідно до пункту 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 19.02.2025 № 50 і до грошового атестата від 28.02.2025 № 1790 позивачу виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_4 від 06.05.2025 № 6 про вартість речового майна, що належить до видачі, позивачу нараховано вартість відповідного майна на суму 13691,61 гривні.

У листі від 19.08.2025 від 833/1953 військова частина НОМЕР_4 повідомила, що 15.08.2025 позивачу було виплачено компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, у розмірі 13691,61 гривні.

Відповідно до наказу наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 01.07.2025 № 187 позивача з 01.07.2025 виключено зі списків особового складу відповідача та з речового забезпечення при військовій частині НОМЕР_4 .

Відповідач видав позивачу грошовий атестат від 01.07.2025 № 10.

Вважаючи, що відповідач нараховував і виплачував йому не в повному обсязі грошове забезпечення та компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строки звернення до суду у справах щодо недотримання законодавства про оплату праці встановлені статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Враховуючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 524/39/15-а, від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22 та рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22.

Відповідно до частини першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, право на звернення до суду щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців становить три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні з військової служби.

У постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19.07.2022) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Суд встановив, що відповідач видав позивачу грошовий атестат від 01.07.2025 № 10, а позовна заява була подана до Миколаївського окружного адміністративного суду 29.07.2025, тобто у межах тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Щодо безпосередньо спірних правовідносин суд зазначає таке.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (стаття 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» регламентовано, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина сьома статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078). Порядок № 1078 поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 11 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац сьомий пункту 4 Порядку № 1078).

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (абзац 11 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19.

Порядок визначення базового місяця для індексації грошових доходів встановлений пунктом 5 Порядку № 1078.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова № 1013) пункт 5 Порядку № 1078 викладено в новій редакції, якою істотно змінено порядок індексації грошових доходів населення.

Ця постанова набрала чинності 15.12.2015 і відповідно до пункту 6 Постанови № 1013 застосовується з 01.12.2015.

Відповідно до Постанови № 1013 абзац перший пункту 5 Порядку № 1078 викладено в такій редакції:

«У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.»

Таким чином, починаючи з 01.12.2015, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі військовослужбовець. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Відтак місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а.

Пунктом 1 Постанови № 1013 передбачено підвищення з 01.12.2015 посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників.

Поряд з цим, підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців. Тобто Постановою № 1013 були підвищені оклади у більшості галузях бюджетної сфери (за винятком працівників 1-3-го тарифних розрядів за ЄТС), окрім окладів у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Отож з прийняттям Постанови № 1013, якою було змінено порядок проведення індексації, тобто з 01.12.2015, і включно до 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців не змінилися.

Таким чином, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника залежно від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Ураховуючи пункт 5 Порядку № 1078, місяць, у якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим.

Порядок виплати грошового забезпечення у з 01.01.2008 по 01.03.2018 регулювався постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294).

Набрала чинності ця постанова 01.01.2008.

Пунктом 3 Постанови № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців та курсантів навчальних закладів.

Втратила чинність Постанова № 1294 відповідно до пунктів 9, 10 постанови Кабінетів Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» 01.03.2018.

Тобто з 01.01.2008 по 28.02.2018 Постанова № 1294 була чинною, зміни до схеми посадових окладів військовослужбовців за весь цей період не вносились.

Пунктом 1 постанови Кабінетів Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, на підставі якої суттєво підвищено посадові оклади військовослужбовців.

Отож підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року не відбувалося.

Відповідно до абзаців чотири і п`ять пункту 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Згідно з абзацом шостим пункту 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

Отже, індексація-різниця виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (посадового окладу) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 5 Порядку № 1078 дає підстави зробити висновок, що індексація-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантуються законом та її нарахування і виплата є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21.

Вище суд встановив, що підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців відбулось 01.03.2018 на підставі постанови Кабінетів Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Тому березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення. Як наслідок, відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21 та від 28.06.2024 у справі № 200/2319/23.

Узагальнюючі вище наведені висновки Верховного Суду суд зазначає, що право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення виникло саме у зв`язку зі змінами посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018 на підставі Постанови № 704, та виходячи із приписів абзаців 4, 6 Порядку № 1078, з березня 2018 року, останні мали право на перерахунок індексації грошового забезпечення, з урахуванням особливостей, запроваджених указаними нормами Порядку № 1078.

Натомість за обставин цієї справи, посадовий оклад позивача, який згідно із записами у його військового квитка був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_5 16.06.2020, у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувався та визначався Постановою № 704, яка вже діяла на момент призначення останнього у 2020 році на посаду.

До 16.06.2020 позивач не проходив військову службу у Збройних Силах України.

Отже, у позивач не виникло права для нарахування й виплати його індексації-різниці відповідно до приписів абзацу четвертого і шостого пункту 5 Порядку №1078.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.04.2024 в адміністративній справі № 160/2481/23.

Водночас згідно з абзацами першим і другим пункту 11 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до абзаців другого, четвертого-шостого пункту 4 Порядку № 1078 оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі коли особа працює/служить неповний робочий/службовий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу/кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому/службовому часу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 11 Порядку № 1078 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з січня 2025 року, який приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації, яка склалася у грудні 2024 року, у січні 2025 року не нараховується.

У постанові від 23.12.2025 у справі № 420/35557/23 Верховний Суд прийшов до висновку, що до правовідносин про нарахування індексації грошового забезпечення підлягають застосуванню положення законів України про Державний бюджет України на відповідних період.

Відповідно до записів військового квитка позивача він проходив військову службу у відповідача у період з 31.10.2024 по 01.07.2025.

За офіційними даними Державної служби статистики України (https://www.ukrstat.gov.ua/operativ/menu/menu_u/cit.htm) у листопаді 2024 року поріг індексації не перевищував 103 % і становив 101,9 %.

Відтак за період з 31.10.2024 по 31.12.2024 позивач не мав права на отримання індексації грошового забезпечення.

Індекси інфляції у 2025 році становили: в лютому 100,8 %, у березні 101,5 %, у квітні 100,7 %, у травні 101,3 %.

Таким чином, враховуючи статтю 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пункт 11 Порядку № 1078, право на отримання індексації грошового забезпечення військовослужбовці отримали лише з липня 2025 року, коли індекс споживчих цін перевищив порогову величину 103 %, а саме: 104,4 % (100 х 100,8 % х 101,5 % х 100,7 % х 101,3 % ? 104,4 %).

Отже, відповідач правомірно не нарахував і не виплатив позивачу у І півріччі 2025 року індексацію грошового забезпечення.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення

Що стосується позовних вимог про перерахунок грошового забезпечення позивача, то суд вказує на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Додатками 1 і 14 до Постанови № 704 встановлено відповідно тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з приміткою 1 до додатку 1 і приміткою 1 до додатку 14 Постанови № 704 (у редакціях, що застосовувалася з 01.10.2020 до 19.05.2023) відповідно посадові оклади за розрядами тарифної сітки і оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 Постанови № 704.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова № 103) затверджено Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України. Зокрема, підпунктом 1 пункту 3 цих Змін було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704 шляхом викладення його в новій редакції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103. Ухвалою Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 826/6453/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою Міністерства соціальної політики України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18.

Отже, з 29.01.2020 пункт 4 Постанови № 704 був чинним в редакції без врахування змін, що вносились до нього Постановою № 103.

Аналогічний правовий висновок щодо правових наслідків втрати чинності нормативно-правовим актом на підставі рішення суду міститься у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 160/8324/19.

Крім цього, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі Постанова № 481), яка набрала чинності 20.05.2023, скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою № 103.

В абзаці третьому підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Відтак вказаний підпункт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття, оскільки він був скасований. Таким чином, пункт 4 Постанови № 704 до 19.05.2023 був чинним в редакції без врахування змін, що вносились до нього Постановою № 103.

Відповідно до пункту 4 Постанови № 704 (у редакції, чинній до 19.05.2023) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Тому для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням використовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21.

Поряд з цим, встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Отже, згідно Постанови №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня відповідного року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 11.02.2021 у справі № 200/3774/20-а та від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а.

З наведеного слідує, що для проведення перерахунку основного розміру грошового забезпечення військовослужбовців за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 включно необхідно застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, який установлений законом на 1 січня відповідного року.

Натомість, починаючи з 20.05.2023, пункт 4 Постанови №704 було викладено в новій редакції, яка не передбачала застосування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року при розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб.

Внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704, як на тому наполягає позивач.

Такого ефекту не може бути досягнуто в індивідуальному спорі про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, який діяв у відповідності до чинного нормативно-правового акту.

Аналогічного висновку при вирішення подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у постановах від 26.06.2025 у справі № 480/7154/24, від 30.06.2025 у справі № 280/8083/24, від 30.06.2025 у справі № 460/3942/24, від 02.07.2025 у справі № 240/29489/23, від 03.07.2025 у справі № 360/152/24.

В указаних постановах Верховний Суд звернув увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 та від 11.09.2024 у справі № 554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданихзакономправ (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, залишену без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 визнано протиправним і нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704.

Окремо варто зауважити, що відповідно до частини другої статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

У постанові від 08.02.2022 у справі № 1540/3828/18 Верховний Суд також вказав, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24 набрало законної сили після прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 за наслідками перегляду вказаного рішення суду, а отже Постанова № 481 вважається такою, що втратила чинність, саме з цієї дати.

Водночас визнання у судовому порядку пункту 2 Постанови № 481 нечинним не породжує для позивача юридичних наслідків, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні положення зазначеної постанови були чинними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.06.2025 у справі № 280/8605/24, від 16.10.2025 у справі № 620/10526/24 і від 22.10.2025 у справі № 420/3824/25.

З вищевикладеного слідує, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік) для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, також не підлягає застосуванню як з 20.05.2023, так і з 18.06.2025, оскільки втрата чинності Постановою № 481 не має своїм правовим наслідком поновлення дії редакції пункту 4 Постанови № 704, яка була чинна до її прийняття.

Вказаний висновок кореспондується з частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про правотворчу діяльність», згідно з якою визнання нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акта або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 в адміністративній справі № 240/9028/24 сформувала правовий висновок, що починаючи з 2021 року, розміри посадових окладів осіб, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, підлягають обчисленню відповідно до законів України про Державний бюджет України з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні.

Тому твердження позивача, що обчислення грошового забезпечення у 2024-2025 роках підлягає обчисленню, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, є необґрунтованим і спростовується вищевикладеним.

Таким чином, позовні вимоги щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 31.10.2024 по 01.07.2025, зокрема і невиключено грошової допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки і додаткової відпустки як учаснику бойових дій, з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 1 січня відповідного року, задоволенню не підлягає.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, оскільки згідно з пунктом 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 19.02.2025 № 50 та з відомостями грошового атестату від 28.02.2025 № 1790 позивачу виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.

Щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн, установленої Постановою № 168, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 92 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на період дії воєнного стану (особливого періоду) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Абзацом другим пункту 11 Постанови № 168 установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі військовослужбовці), членам груп протиповітряної оборони, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.

Згідно з абзацами третім-четвертим пункту 12 Постанови № 168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 11, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до абзаців першого і четвертого пункту 11 розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Таким чином, військовослужбовцю виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 грн, установлена Постановою № 168, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) за наявності одночасно трьох обставин:

поранення (контузію, травму або каліцтву) отримане після введення воєнного стану;

поранення (контузію, травму або каліцтву) пов`язане із захистом Батьківщини;

поранення (контузію, травму або каліцтву) є тяжким.

Суд встановив, що внаслідок отриманої травми у 2022 році позивач перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема, з 05.12.2024 по 16.12.2024 у КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради, з 08.01.2025 по 15.01.2025 в КНП «Миколаївський обласний центр онкології» Миколаївської обласної ради, з 06.06.2025 по 27.06.2025 у КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого відповідно від 16.12.2024 № 5785 КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради, від 15.01.2025 № 208/20 КНП «Миколаївський обласний центр онкології» Миколаївської обласної ради, від 17.06.2025 № 2938 КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради і від 27.06.2025 № 3128 КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради.

У довідках ВЛК військової частини НОМЕР_3 від 02.05.2023 № 524 і від 27.03.2025 № 2025-0327-1450 зазначено, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини, травма легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, відповідач правомірно не нарахував і не виплатив позивачу додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн, установлену Постановою № 168, за період перебування на лікуванні, оскільки він мав легку травму, а не тяжку.

Що стосується позовних вимог щодо компенсації за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України..

Згідно з пунктами 3-5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця;

переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Зі змісту наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 01.07.2025 № 187 слідує, що позивач перебував на речовому забезпечені військової частини НОМЕР_4 .

Відтак щодо відповідних позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 є неналежним відповідачем.

Крім цього, у згідно з довідкою військової частини НОМЕР_4 від 06.05.2025 № 6 про вартість речового майна, що належить до видачі, позивачу нараховано вартість відповідного майна на суму 13691,61 гривні.

У листі від 19.08.2025 від 833/1953 військова частина НОМЕР_4 повідомила, що 15.08.2025 позивачу було виплачено компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі, у розмірі 13691,61 гривні.

Тобто в цій частині права позивача не є порушеними.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

5. Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 );

відповідач 3 центр рекрутингу Військово-Морських Сил Збройних Сил України (с. Раденськ, Херсонський район, Херсонська область, 75113; ).

6. Повний текст рішення суду складений 09.01.2026.

Суддя В.Г.Ярощук