Справа № 280/10921/25
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Справа № 280/10921/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» (пр-т. Соборний, буд. 21, м. Запоріжжя, 69063; )

до Південно-Східної митниці (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038; )

про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» (далі позивач) до Південно-Східної митниці (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товару №UA110140/2025/000032/1 від 25.09.2025;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2025/000165 від 25.09.2025;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.12.2025 відкрито провадження у справі №280/10921/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№ 62047 від 10.12.2025). Зокрема зазначено, що декларантом подано митну декларацію на товари, які надійшли на виконання умов зовнішньоекономічного контракту. Однак спірним рішенням про коригування митної вартості збільшено вартість товару та застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів, передбачений статтею 64 Митного кодексу України №4495-VІ від 13.03.2012 (далі Митний кодекс України). Зауважено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийняте відповідачем неправомірно. Відповідачем не було обґрунтовано на підставі належних та допустимих доказів наявність розбіжностей або невідповідностей у поданих позивачем на підтвердження митної вартості товарів документах, передбачених Митним кодексом, а відтак наявність у відповідача сумнівів стосовно цінової інформації ідентичних/подібних товарів не може свідчити про не підтвердження заявленої позивачем митної вартості заявленого товару. Натомість надані позивачем до митного оформлення документи спростовують сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару та/або неправильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару, а посадові особи відповідача не обґрунтували того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумніви у достовірності наданої інформації. З огляду на вищевикладене, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Заперечення проти позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№65620 від 29.12.2025). В обґрунтування правомірності прийнятого рішення відповідачем зазначено, що під час подання митних декларацій для підтвердження митної вартості товарів декларантом не було надано належних та у повному обсязі документів на виконання вимог Митного кодексу України. Водночас вказано, що в наданих документах виявлено розбіжності, крім того надані документи не містили усіх відомостей для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів. Зазначені обставини, на думку відповідача, виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статті 54 Митного кодексу України та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Зауважено, що декларантом після надання додаткових документів наявні розбіжності не скасовані, що у свою чергу стало підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів на підставі якого було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Додатково відзначено, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним та неспівмірним із складністю даної справи. З наведених підстав відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "ТД Імперія РА" () зареєстровано юридичною особою 14.11.2005. Видами діяльності позивача є 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах (основний); 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 46.45 Оптова торгівля парфумними та косметичними товарами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

28.03.2025 між позивачем (Покупець) та компанією CK.KOZMETIK SANAYI DIS TICARET A.S. (Туреччина) (Продавець) укладений контракт на поставку товару №280325 (далі Контракт №280325) (а.с. 11 14).

Відповідно до умов пункту 1.1 Контракту №280325 (в редакції Додаткової угоди від 28.03.2025), Продавець зобов`язався продати, а Покупець прийняти та оплатити косметичну продукцію та товари побутової хімії.

Згідно пункту 7.1 Контракту №280325, строк його дії становить 2 (два) роки з моменту підписання із передбаченою можливістю автоматичного продовження.

Відповідно до пункту 7.2.1 Контракту№280325, оплата авансових платежів у розмірі 60% від вартості продукції, вказаної в проформі до поточної партії, відбувається після того, як Продавець вислав проформу Покупцю та решта 40% після 45 днів після відвантаження. Умови оплати можуть бути змінені за погодженням Сторін. Остаточний порядок оплати Товару визначається Сторонами в інвойсі.

На виконання умов Контракту №280325, 28.08.2025 компанією CK.KOZMETIK SANAYI DIS TICARET A.S. на адресу позивача було виставлено інвойс-проформу № TD 03.25 на загальну суму 42 987,20 доларів США (а.с.15).

05.09.2025 позивач, на виконання пункту 7.2.1 Контракту, здійснив попередню оплату в розмірі 60% від суми проформи, що становить 25 792,32 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 19 (а.с.16).

19.09.2025 Продавцем було виставлено остаточний інвойс № СКЕ016 на загальну суму 43 025,60 доларів США, що свідчить про зміну вартості Товару в бік збільшення порівняно з проформою (а.с.17).

Між позивачем та ТОВ «Сафтранссервіс» () було укладено договір транспортного експедирування № 25-25/4 від 22.01.2025. Для виконання вказаного замовлення експедитором було залучено перевізника на підставі договору № 25-03-П від 17.09.2025. Вартість транспортно-експедиційних послуг за маршрутом: м. Стамбул / м. Черкезкей (Туреччина) м/п Рені / Джюрджюлешть (Україна) склала 77 400,00 грн (а.с.31-38).

Позивачем до митного органу було подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ № 25UA42U0 від 25.09.2025 для здійснення митного оформлення ввезених товарів, а саме:

- REDISТ HAIR SPRAY FULL FORCE /REDIST лак для волосся сильної фіксації 400ML - 1440шт. -REDIST HAIR SPRAY FULL FORCE /REDIST лак для волосся сильної фіксації 750ML - 1 440шт.

- REDIST HAIR MOUSSE FULL FORCE 300ML /REDI ST мус для волосся сильної фіксації 300 ML - 720шт.

- REDONE COLOGNE BODY SPLASH (Gold) 400ML /REDONE парфумований лосьйон після гоління (Gold) -24шт., -REDONE COLOGNE BODY SPLASH (Silver) 400 ML /REDONE лосьйон після гоління (Silver ) - 24шт.

Митна вартість зазначених товарів ТОВ "ТД Імперія РА" була визначена відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 57 Митного кодексу України - за основним методом, який встановлений статтею 58 Митного кодексу України.

Для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, та транспортних витрат, підприємством було надано митному органу документи, а саме: контракт на поставку товару №280325 від 28.03.2025; додаткову угоду від 28.03.2025; додаткову угоду № 2 від 10.09.2025; інвойс проформу № TD 03.25 від 28.08.2025; інвойс № СКЕ016 від 19.09.2025; міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №1310645 від 19.09.2025; рахунок на оплату транспортних послуг №1136 від 19.09.2025; довідку про транспортно-експедиційні послуги № 19/09-1 від 19.09.2025; договір транспортного експедирування № 25-25/4 від 22.01.2025; заявку договір № 17/09-1 від 17.09.2025; договір № 25-03-П про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні від 17.09.2025; договір транспортного експедирування № 01/08-2023-1 від 01.08.2023; договір про надання послуг митного брокера № 1507-18 від 01.11.2022; пакувальний лист № СКЕ016 від 19.09.2025; супровідний документ Т1 № 25TR58M3 від 19.09.2025; є-фатура СКЕ016 від 19.09.2025; сертифікат про походження товару № 1741280 від 19.09.2025; лист виробника товару від 26.05.2025; копію митної декларації країни відправлення №25590400ЕХ00037853 від 19.09.2025.

25.09.2025 посадовою особою митниці за результатом аналізу наданих до митного оформлення позивачем документів на адресу декларанта направлено електронне повідомлення, в якому, окрім іншого, зазначено про необхідність надання протягом 10 днів додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення, а саме: - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; - виписку з бухгалтерської документації (а.с.22).

На виконання вищевказаного повідомлення ТОВ "ТД Імперія РА" листом вих. № 2509-25 від 25.09.2025 підтвердив повноту поданого пакету документів згідно зі статтею 53 Митного кодексу України та повідомив про відмову у наданні додаткових документів у десятиденний строк.

25.09.2025 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару UA110140/2025/000032/1 в обґрунтування якого, зокрема, зазначено:

- пунктом 7.2.1 зовнішньоекономічного контракту від 28.03.2025 №280325 передбачено оплату авансових платежів у розмірі 60% від вартості продукції, вказаної в проформі до поточної партії, відбувається після того, як продавець вислав проформу покупцю та решта 40% після 45 днів після відвантаження. Умови оплати можуть бути змінені за погодженням сторін. Остаточний порядок оплати товару визначається сторонами в інвойсі. Згідно інвойсу від 19.09.2025 №CKE016, передбачено оплату: 60% з підтвердженням замовлення, 40% впродовж 30 днів після відвантаження. Відповідно до наданої платіжної інструкції від 05.09.2025 №19, сплачено 25792,32 дол. США, що не відповідає встановленому відсотку від вартості замовлення. Також, відвантаження товару здійснено 19.09.2025 згідно автотранспортної накладної CMR №1310645. Враховуючи відомості інвойсу від 19.09.2025 №CKE016 щодо умов оплати, сплата 40% вартості замовлення станом на 25.09.2025 може бути здійснена. Документальне підтвердження сплати імпортером вартості замовлення імпортованого товару декларантом до митного контролю не надано.

- наданий декларантом інвойс від 19.09.2025 №CKE016, E-Fatura №CKE016. При цьому, у наданій копії митної декларації країни відправлення зазначено документ E Fatura986/1-2, номер якої не відповідає номеру наданої E-Fatura до митного контролю (а.с.24-26).

На підставі даного рішення відповідач оформив Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110140/2025/000165 від 25.09.2025 (а.с.27).

Позивач не погодився з прийнятим відповідачем рішенням, але з метою випуску товару у вільний обіг оформив нову електронну митну декларацію № №25UA85U6 від 25.09.2025 (а.с.28-29).

Вважаючи прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA110140/2025/000032/1 від 25.09.2025 протиправним, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом про його скасування.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 Митного кодексу України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України визначено, що встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно з частиною 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

У відповідності до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 1 статті 257 Митного кодексу України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Положеннями статті 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1 та 2 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У відповідності до частини 4 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

За змістом частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частинами 1 і 2 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 Митного кодексу України).

Згідно з частиною 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтями 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини 8 статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022 у справі №1.380.2019.005307.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Надаючи оцінку доводам митниці, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд встановив, що позивачем при здійсненні митного оформлення товару на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту подано повний пакет документів відповідно до переліку, визначеного у частині 2 статті 53 Митного кодексу України.

Так, щодо посилань відповідача у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів на те, що «пунктом 7.2.1 зовнішньоекономічного контракту від 28.03.2025 №280325 передбачено оплату авансових платежів у розмірі 60% від вартості продукції, вказаної в проформі до поточної партії, відбувається після того, як продавець вислав проформу покупцю та решта 40% після 45 днів після відвантаження. Умови оплати можуть бути змінені за погодженням сторін. Остаточний порядок оплати товару визначається сторонами в інвойсі. Згідно інвойсу від 19.09.2025 №CKE016, передбачено оплату: 60% з підтвердженням замовлення, 40% впродовж 30 днів після відвантаження. Відповідно до наданої платіжної інструкції від 05.09.2025 №19, сплачено 25792,32 дол. США, що не відповідає встановленому відсотку від вартості замовлення. Також, відвантаження товару здійснено 19.09.2025 згідно автотранспортної накладної CMR №1310645. Враховуючи відомості інвойсу від 19.09.2025 №CKE016 щодо умов оплати, сплата 40% вартості замовлення станом на 25.09.2025 може бути здійснена. Документальне підтвердження сплати імпортером вартості замовлення імпортованого товару декларантом до митного контролю не надано», суд зазначає наступне.

Щодо відповідності здійсненої оплати.

Судом встановлено, що оплата товару була здійснена позивачем у повній відповідності до пункту 7.2.1 Контракту №280325, а саме в розмірі 60% від суми виставленого інвойсу-проформи № TD 03.25 від 28.08.2025, що становить 25 792,32 дол. США. Згідно з пункту 7.2.2 Контракту №280325, саме проформа є документом, який визначає асортимент, вартість та строки поставки у випадку підтвердження замовлення Продавцем.

Суд звертає увагу, що остаточний інвойс № СКЕ016 був виставлений лише 19.09.2025 вже після здійснення позивачем авансового платежу. При цьому вказаний інвойс не містив жодних змін щодо порядку розрахунків, підтверджуючи умову оплати 60% від суми замовлення. Таким чином, будь-які розбіжності у діях позивача щодо виконання умов Контракту №280325 на етапі передоплати відсутні.

Щодо строків остаточного розрахунку та митного оформлення.

Умовами Контракту №280325 та інвойсом № СКЕ016 від 19.09.2025 чітко визначено порядок остаточного розрахунку: 40% вартості протягом 30 днів після відвантаження. Враховуючи, що товар був відвантажений 19.09.2025 (що підтверджується міжнародною автотранспортною накладною), граничний строк оплати припадав на 20.10.2025. Оскільки митне оформлення здійснювалося 25.09.2025, тобто до настання строку виконання зобов`язання, об`єктивна відсутність підтвердження повної оплати на момент подання декларації не може бути підставою для відмови у визнанні митної вартості за ціною договору.

Отже, позивачем було надано повний пакет документів, передбачений митним законодавством, які в сукупності дозволяли ідентифікувати заявлену митну вартість та підтверджували її документально. Ненастання терміну остаточного розрахунку згідно з умовами договору не є правовою підставою для сумніву в достовірності наданих відомостей.

Щодо твердження митниці «наданий декларантом інвойс від 19.09.2025 №CKE016, E-Fatura №CKE016. При цьому, у наданій копії митної декларації країни відправлення зазначено документ E-Fatura 986/1-2, номер якої не відповідає номеру наданої E-Fatura до митного контролю», суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, номер інвойсу CKE016 та номер E-Fatura №CKE016 чітко зазначені у верхньому правому куті експортної декларації країни відправлення № 25590400ЕХ00037853 від 19.09.2025.

Згідно з правилами митного оформлення Республіки Туреччина, до оформлення подаються електронні відомості про експортні ціни, сформовані на державному порталі рахунків-фактур (Е-фатура) за посиланням https://efatura.gtb.gov.tr. E-Fatura є витягом з державного електронного реєстру, відомості з якого автоматично інтегруються до експортної декларації. Даний механізм, на переконання суду, фактично виключає можливість підробки чи внесення несанкціонованих змін, оскільки номер документа генерується державною системою та відповідає унікальному ID, вказаному в декларації. Таким чином, наявність у експортній декларації посилання на реєстр E-Fatura підтверджує повну відповідність ціни у поданому рахунку-фактурі офіційним ціновим відомостям країни відправлення.

Суд наголошує, що подана позивачем експортна декларація містить вичерпну інформацію про постачальника, покупця, ціну товару та умови поставки. Оскільки порядок заповнення митної декларації Туреччини регулюється внутрішнім законодавством цієї держави, позивач позбавлений можливості впливати на форму та повноту її заповнення. При цьому, митним органом не було виявлено жодних розбіжностей щодо: номенклатури та обсягу (маси) товару; ціни за одиницю товару; відомостей про продавця та країну походження.

Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що документи, подані позивачем, є кореспондуючими між собою, містять чітку та несуперечливу інформацію про товар та його вартість. У своїй сукупності ці відомості підтверджують числові значення митної вартості та не залишають обґрунтованих сумнівів щодо правильності її визначення декларантом.

Додатково суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів частини 2 статті 53 Митного кодексу України, експортна декларація країни відправлення не належить до переліку документів, які обов`язково подаються для підтвердження митної вартості, а є додатковим документом, що надається за наявності.

Суд зауважує, що витребовуючи вказаний перелік додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, передбачений частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, митний орган не обґрунтував, яким чином кожен з витребуваних документів може усунути розбіжність або підтвердити заявлену мину вартість товару.

Більш того, митницею в електронному повідомленні про витребовування додаткових документів взагалі не зазначено наявність будь-яких розбіжностей у поданих декларантом товариства документах на підтвердження заявленої митної вартості спірної товарної партії та будь- якого обґрунтування витребування від позивача додаткових документів.

З огляду на викладене у сукупності суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару. Суттєвих недоліків поданих до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відтак, суд вважає, що митний орган мав можливість пересвідчитись у достовірності митної вартості заявленої декларантом за ціною договору.

Так, Верховний суд у постанові від 23.07.2019 по справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Суд зауважує, що в межах розгляду даної справи відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як не містили всіх відомостей щодо складових вартості імпортованого товару, суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (статті 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для коригування митної вартості товару до рівня 2,81 дол. США/кг стала інформація з бази даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України. Зокрема, як на джерело інформації відповідач посилається на митну декларацію № 25UA59U4 від 17.07.2025, оформлену самим позивачем за аналогічним зовнішньоекономічним контрактом № 280325 від 28.03.2025. Застосовуючи резервний метод (згідно зі статтею 64 Митного кодексу України), митний орган фактично використав як порівняльну базу попередню поставку того ж самого імпортера, за тією ж торговельною маркою та ідентичними комерційними умовами поставки. Водночас суд вказує, що за наявності ідентичних умов поставки та незмінності контрактних цін, посилання митного органу на раніше оформлену декларацію того ж самого суб`єкта як на підставу для сумніву у вартості поточної партії товару є недостатньо обґрунтованим, оскільки не вказує на наявність об`єктивних розбіжностей у ціноутворенні.

Суд зазначає, що покликання відповідача на відомості з інформаційних баз даних контролюючого органу не є належним доказом щодо неправильного визначення позивачем митної вартості товару, зазначеного у митній декларації, оскільки такі відомості мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати перевагу над наданими декларантом первинними документами про товар. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Верховний Суд з цього питання сформував правову позицію, яка викладена у постановах від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14, від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17, відповідно до якої рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Отже, суд відхиляє посилання митниці на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості подібних товарів, оскільки самі по собі відомості даної системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Під час митного оформлення позивач подав усі визначені статтею 53 Митного кодексу України документи, перелік яких є вичерпним, що підтверджують заявлену ним митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Отже, митний орган не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надані достатні докази, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак, наявність належних та беззаперечних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Разом з тим, відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості, не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, що свідчить про порушення відповідачем вимог частини 2 статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що рішення відповідача №UA110140/2025/000165 від 25.09.2025 про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № №UA110140/2025/000165 від 25.09.2025, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання правової допомоги, «ТД ІМПЕРІЯ РА» було укладено договір про надання правової допомоги від 22.02.2023 з Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» (а.с.51-53).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 22.02.2023; додаткову угоду № 11 від 20.10.2025; акт приймання-передачі наданих послуг від 05.11.2025; рахунок № 03/11 від 05.11.2025 та платіжну інструкцію № 1508 від 25.11.2025 (а.с. 51-57).

Відповідно до змісту вказаних документів, розмір витрат позивача становить 9 000,00 грн. Згідно з пунктом 3 додаткової угоди, зазначена сума є фіксованим гонораром за надання правничої допомоги, що включає підготовку тексту позовної заяви та її направлення до суду.

Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Так, при вирішенні питання стосовно розподілу витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, суд насамперед звертає увагу на те, що справа даної категорії відповідно до предмету спору є справою незначної складності. Також, судом враховано відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, за даними якого має місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з подібного предмету спору, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Відтак, враховуючи заперечення відповідача та з огляду на характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на правничу допомогу суд дійшов висновку, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу є неспівмірними (завищеними) зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 5000,00грн.

Водночас, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1509 від 25.11.2025 (а.с.10).

За таких обставин судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Південно-Східної митниці.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» (пр-т. Соборний, буд. 21, м. Запоріжжя, 69063; ) до Південно-Східної митниці (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038; ) про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товарів №UA110140/2025/000032/1 від 25.09.2025.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2025/000165 від 25.09.2025, оформлену Південно-Східною митницею.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» (пр-т. Соборний, буд. 21, м. Запоріжжя, 69063; ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12.01.2026.

Суддя І.В.Садовий