Справа № 160/4459/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 січня 2026 рокуСправа №160/4459/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Рябчук О.С., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

05.01.2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про примусове виконання невиконаної частини судового рішення у справі № 160/4459/25, в якій заявник просить:

- поновити строк для звернення до суду з заявою ПРО ПРИМУСОВЕ ВИКОНАННЯ НЕВИКОНАНОЇ ЧАСТИНИ РІШЕННЯ СУДУ у справі № 160/4459/25 відповідачем;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження згідно виконавчого листа по справі №160/4459/25 від 15 квітня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії;

- надати роз`яснення суду для відповідача та виконавчої служби про порядок та особливості виконання судового рішення по справі №160/4459/25.

Згідно з частиною 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 3 частини 3 статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Таким чином, заявнику, як ініціатору процесу, законодавцем надано широке коло процесуальних прав щодо можливості подання заяв та клопотань, які він може використовувати на власний розсуд, не допускаючи при цьому зловживань. Клопотання про залишення без розгляду позову є одним із різновидів таких заяв та клопотань.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист .

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина восьма статті 382 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження (постанови від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, від 15.05.2023 у справі № 826/17785/18).

Так, ОСОБА_1 звернувшись до суду з даною заявою просив суд, керуючись статтею 373 КАСУ, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №160/4459/25.

Розглянувши надану ОСОБА_1 заву суд зазначає, що стаття 373 КАСУ містить загальні положення щодо примусового порядку виконання судових рішень та чинними нормами КАСУ не передбачено звернення до суду в порядку цієї статті.

Окрім наведеного суд вказує, що вимоги про скасування постанови державного виконавця не можуть буті розглянуті судом в межах контролю за виконанням судового рішення у справі №160/4459/25, оскільки підлягають судовому розгляду у разі звернення з відповідним адміністративним позовом.

Також суд зауважує, що зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що останній фактично виражає свою незгоду з діями відповідача при виконанні судового рішення у справі №160/4459/25 щодо відображення невірних відсоткових значень у складових довідки про розмір грошового забезпечення позивача, що враховується для перерахунку пенсії.

Однак, суд звертає увагу заявника, що в межах розгляду адміністративної справи № 160/4459/25 судом не надавалась оцінка щодо складових грошового забезпечення, а лише встановлювалось наявність права позивача на отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення у розрахунку з прожиткового мінімуму на 01 січня відповідного календарного року.

Відтак, зважаючи на фактичний зміст заяви ОСОБА_1 , суд констатує, що наведені вимоги також не можуть бути розглянуті в порядку судового контролю, оскільки не були предметом розгляду адміністративної справи №160/4459/25.

Відповідно до частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відтак, суд вважає за можливе застосувати аналогію статті ст. 240 КАС України та залишити заяву від 05.01.2026 року без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про примусове виконання невиконаної частини судового рішення у справі № 160/4459/25.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук