Справа № 160/31257/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
29 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягали у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомостей про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як такого, що набув статусу «військовослужбовець», без фактичного призову та проходження ним військової служби;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 скасувати (видалити) запис у зазначеному Реєстрі про набуття ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) статусу військовослужбовця та відновити облік Позивача у статусі військовозобов`язаного, виправивши його військово-облікові дані відповідно до фактичного стану (несення військової служби «не проходить», перебуває на військовому обліку за місцем проживання як військовозобов`язаний);
встановити факт, що ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) не був призваний (мобілізований) на військову службу та не набув статусу військовослужбовця станом на дату розгляду справи, у зв`язку з тим, що: а) не отримував та не підписував мобілізаційного розпорядження; б) не був відправлений до військової частини з ТЦК (відсутній факт і дата направлення); в) не підписував жодних документів у військовій частині; г) не був включений до списків особового складу жодної військової частини (відсутній відповідний наказ). Отже, визнати мобілізацію ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) такою, що не відбулась.
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» (через сервіс «Резерв+») щодо позивача внесено відомості про набуття статусу «військовослужбовець».
Дізнавшись про неправдивий запис, позивач усно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогою виправити дані Реєстру та скасувати статус «військовослужбовець».
Відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач не отримав, зазначений запис є актуальним станом на дату складення позову.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягали у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомостей про ОСОБА_1 як такого, що набув статусу «військовослужбовець», оскільки він не проходив військової служби, не був мобілізований та не був включений до списків особового складу жодної військової частини, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року заяву представника позивача про забезпечення доказів - задоволено частково та витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) належним чином засвідчені копії усіх документів, які стосуються обліку та мобілізації ОСОБА_1 .
03.11.2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та ухвалу про витребування доказів.
04.11.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 отримано ухвалу про відкриття провадження та ухвалу про витребування доказів, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 року повторно витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) належним чином засвідчені копії усіх документів, які стосуються обліку та мобілізації ОСОБА_1 .
05.01.2026 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява вх.№263/26, в якій представник відповідача просить, зокрема, долучити до матеріалів справи копії документів, що стосуються призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.
В обґрунтування заяви представник відповідача зазначив наступне.
У зв`язку з перейменуванням міста Новомосковська та Новомосковського району Дніпропетровської області на місто Самар та АДРЕСА_1 , відповідно до директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних сил України від 20.02.2025 №Д-321/22/дск, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 24.04.2025 №57ДСК, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 29.04.2025 №1, ІНФОРМАЦІЯ_7 перейменовано на ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 29.04.2025 року №1.
Представник відповідача просив вважати вірним найменування відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Щодо призову позивача на військову службу, представник відповідача зазначив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дійсно був призваний ІНФОРМАЦІЯ_9 27.03.2025 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, згідно зі наказом від 27.03.2025 № 232, та відправлений до військової частини НОМЕР_3 , згідно з поіменним списком від 27.03.2025 № 24/1778.
Разом з тим, посилання у позовній заяві на те, що ОСОБА_1 не підписував жодного документа є неправдивим, з огляду на надані документи щодо видачі військового квитка.
Крім того, мобілізаційне розпорядження відповідно до пункту 68 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, вручається військовозобов`язаному у мирний час в разі встановлення придатності до військової служби за станом здоров`я.
Вручення мобілізаційного розпорядження у воєнний час не передбачено.
Доводи позовної заяви по суті ґрунтуються на необізнаності позивача щодо процедури мобілізації та хибному уявленні, що мобілізація схожа на договір, відповідно можлива лише за наявності підпису військовозобов`язаного.
Однак, в дійсності призов на військову службу військовозобов`язаного під час мобілізації, на особливий період проводиться без згоди військовозобов`язаного, без погодження з ним та є обов`язковим та оформлюється наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 .
ОСОБА_1 не заперечує фактичних подій його призову на військову службу та відправку до військової частини.
Позивач намагається ввести суд в оману, підміняючи твердження «не було» твердженням «документи оформлені з недоліками».
Важливо, зокрема врахувати, що згідно з позовною заявою позивач лише усно звертався до відповідача.
Отже, зі змісту позовної заяви слідує не те, що позивач не був призваний на військову службу, а те, що, вірогідно, він після призову самовільно залишив місце служби й наразі із застосуванням цього позову намагається уникнути відповідальності за порушення обов`язків військовослужбовця.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, із іншими заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
У зв`язку з перейменуванням міста Новомосковська та Новомосковського району Дніпропетровської області на місто Самар та АДРЕСА_1 , відповідно до директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних сил України від 20.02.2025 №Д-321/22/дск, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 24.04.2025 №57ДСК, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 29.04.2025 №1, ІНФОРМАЦІЯ_7 перейменовано на ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 29.04.2025 року №1.
ОСОБА_1 перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_11 .
27.03.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_9 на військову службу під час мобілізації, на особливий період згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_10 №232 та відправлений до військової частини НОМЕР_3 згідно з поіменним списком від 27.03.2025 №24/1778.
Відповідно до записів мобільного застосунку "Резерв+" від 29.03.2025 року вбачається наступна інформація щодо ОСОБА_1 :
«Категорія обліку - Не військовозобов`язаний.
Дата уточнення даних - 27.03.2025 року.
Дата ВЛК - 15.01.2025 року.
Статус - військовослужбовець.
Постанова ВЛК - Придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони».

ОСОБА_1 зазначив, що в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» (через сервіс «Резерв+») щодо нього внесено відомості про набуття статусу «військовослужбовець».

Дізнавшись про запис, ОСОБА_1 усно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_12 з вимогою виправити дані Реєстру та скасувати статус «військовослужбовець», письмова заява в матеріалах справи відсутня.

Відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_12 позивач не отримав.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії відповідача, які полягали у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомостей про ОСОБА_1 як такого, що набув статусу «військовослужбовець», оскільки він не проходив військової служби, не був мобілізований та не був включений до списків особового складу жодної військової частини, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з частинами 1, 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основними завданнями Реєстру є:

1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України;

2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період;

3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина 1 статті 2 Закону №1951-VIII).

За приписами частин 8, 9 статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Відповідно до записів мобільного застосунку "Резерв+" від 29.03.2025 року судом вбачається наступна інформація щодо військовослужбовця ОСОБА_1 .

«Категорія обліку - Не військовозобов`язаний.

Дата уточнення даних - 27.03.2025 року.

Дата ВЛК - 15.01.2025 року.

Статус - військовослужбовець.

Звання - солдат.

ВОС - 790037.

Постанова ВЛК - Придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони».

Приписами статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У відповідності до абзаців 2 та 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема:

- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно абзацу 8 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Порядок визначає, зокрема, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби, процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно підпункту 1 пункту 27 Порядку №560 під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

У відповідності до пункту 28 Порядку №560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

За приписами пункту 34 Порядку №560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

Відповідно до підпункту 23 пункту 41 Порядку №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

20.01.2025 року ОСОБА_1 був виданий військовий квиток, що підтверджується відомістю видачі військових квитків із підписом особи про його отримання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина 1 статті 34 Закону №2232-ХІІ).

На виконання частини 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Суд не погоджується з твердженнями представника позивача про те, що ОСОБА_1 не набув статусу військовослужбовця станом на дату розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 є придатним до служби відповідно до висновку ВЛК від 15.01.2025 року; 27.03.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_9 на військову службу під час мобілізації, на особливий період згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 №232; позивач відправлений до військової частини НОМЕР_3 згідно з поіменним списком від 27.03.2025 №24/1778.

Відтак, мобілізація ОСОБА_1 є такою, що відбулася.

А отже, суд приходить до висновку, що дані внесені відповідачем щодо позивача до системи "Оберіг" 27.03.2025 року до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як "військовослужбовця", є вірними.

Суд звертає увагу, що посилання в позовній заяві на судове рішення в справі №160/31249/24 не є релевантним, оскільки у даному випадку оскаржується статус позивача "військовозобов`язаний" та встановлення факту не призову, а в справі №160/31249/24 спір стосується "порушення особою правил військового обліку".

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41) в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Таскомбанк" від 27.10.2025 року.

З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник