Справа № 559/4623/25
Суддя: Томілін О. М.
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 559/4623/25
Провадження № 2-а/559/1/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі головуючого судді Томіліна О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Дубенського міськрайонного суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №1/1354 від 15.10.2025 у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.10.2025 службовцем ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нього складено протокол №1056 за ч.3 ст.210-3 КУпАП у зв`язку з тим, що позивач не звернувся до ТЦК для проходження медичного огляду та не пройшов до 05.06.2025 повторний медичний огляд відповідно до вимог п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». В подальшому 15.10.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатами розгляду вказаного протоколу виніс постанову №1/1354, якою позивача було визнано винним за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 17 000 грн. Позивач з вказаною постановою не згодний, оскільки мав при собі військово-обліковий документ, неодноразово уточнював свої дані, має діючу відстрочку від мобілізації, для проходження ВЛК відповідач його не скеровував, а позивач не відноситься до сфери регулювання п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Крім того, йому не були роз`яснені його права, не надано можливості скористатися юридичною допомогою.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою та просить її скасувати, а справу закрити.

Ухвалою суду від 28.10.2025 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

15.12.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому представник вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, позивач ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.12.2003. 16.07.1998 позивача комісією визнано непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Отже, у нього виник обов`язок на підставі вимог п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» повторно пройти медичний огляд для визначення придатності до військової служби. 25.08.2025 у відповідному реєстрі було виявлено, що позивач не звернувся до ТЦК з метою отримання направлення на ВЛК та не пройшов до 05.06.2025 повторний медичний огляд для визначення придатності до військової служби. 14.10.2025 позивача було доставлено до ТЦК для складання адміністративного протоколу. 14.10.2025 щодо позивача було складено протокол №1056 за ч.3 ст.210-3 КУпАП у зв`язку з вищенаведеними обставинами. Під час складання протоколу позивачу були роз`яснені його права. Позивач скористався своїм правом та особисто надав письмові пояснення про те, що має відстрочку, а відтак не мусить проходити ВЛК. Також позивача було повідомлено про час та місце розгляду адміністративної справи. 15.10.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатами розгляду вказаного протоколу виніс постанову №1/1354, якою позивача було визнано винним за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 17 000 грн. Вказана постанова є законною та обґрунтованою.

Головуючий суддя перебував у плановій щорічній відпустці з 18.12.2025 по 02.01.2026 включно.

Згідно з ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 КАС України, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін у спрощеному порядку, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом досліджуються саме представлені сторонами письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилається кожна з них, інших суду не представлено.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 9, 244 КАС України, виходить з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним, звання сержант, ВОС 146182А, номер в реєстрі «Оберіг» - 7, дата уточнення даних 20.03. 2025 року, має статус непридатного в мирний час та обмежено придатного у воєнний час (дата ВЛК 16.07.1998 року), має відстрочку до завершення мобілізації, тип відстрочки «п.3 ч.1 ст. 23», про що свідчать копія витягу військово-обліковий документу, сформованого у застосунку «Резерв+» та копія облікової карти.

14.10.2025 стрільцем-санітаром ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшим сержантом ОСОБА_2 , щодо ОСОБА_1 складено протокол №1056 за ч.3 ст.210-3 КУпАП у зв`язку з тим, що позивач, будучи у встановленому порядку визнаним обмежено придатним до військової служби, не звернувся до ТЦК для проходження медичного огляду та не пройшов до 05.06.2025 повторний медичний огляд відповідно до вимог п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». ОСОБА_1 роз`яснені його права, про що у протоколі міститься особистий підпис останнього. Він особисто у протоколі зазначив «Маючи відстрочку до завершення мобілізації, я не мушу проходити ВЛК згідно закону України». Також ОСОБА_1 повідомлено про час та місце розгляду справи.

15.10.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатами розгляду цього протоколу виніс постанову №1/1354, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Судом установлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП внаслідок порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме не проходження повторного медичного огляду.

Як слідує з оскаржуваної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за не виконання ним вимог п. 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3621-ІХ від 21 березня 2024 року, а саме не проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, та його дії кваліфіковані за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною 3 статті 210-1 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення - вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІ, в Україні оголошено часткову мобілізацію, отже з того часу настав особливий період, який триває по теперішній час, оскільки рішення про демобілізацію, затвердженого Верховною Радою України (ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») не приймалось. Щодо факту запровадження особливого періоду в Україні з 18 березня 2014 року наголосив Верховний Суд України у постанові від 30 травня 2018 року в справі №521/12726/16-ц.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.

Отже як на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так і в період не проходження повторного медичного огляду, зазначеного в постанові, діяв особливий період.

Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Тобто, диспозиція ст. 210-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року за №2232-XII зі змінами (надалі - Закон №2232-XII).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).

Згідно з абзацом 4 частини 1 Закон № 3543-XII громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до абзацу 4 частини 10 статті 1 Закону №2232-XII громадяни зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до пп. 4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

Отже, положеннями вищевказаних нормативно-правових актів встановлено обов`язок військовозобов`язаних громадян України проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби.

Законом України «Про внесенні змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» № 3621-ІХ від 21 березня 2024 року виключено таку підставу для зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3621-IX було встановлено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто до 04 лютого 2025 року) підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.

15 лютого 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №4235-ІХ від 12 лютого 2025 року (далі за текстом Закон №4235-ІХ), яким внесені зміни до Закону №3621-IX та п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення викладено в новій редакції: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2025 року № 519 внесенні зміни до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 зі змінами, зокрема абзац другий пункту 69 викладено в такій редакції: «Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію».

Системний аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що обов`язок з проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби покладається на громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності вказаним вище Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю). Вказані громадяни зобов`язані до 05 червня 2025 року самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 має статус непридатного в мирний час та обмежено придатного у воєнний час (дата ВЛК 16.07.1998 року).

При цьому, станом на день винесення оскаржуваної постанови останньому виповнилося 46 років.

Отже, ОСОБА_1 , будучи громадянином України чоловічої статі віком від 25 до 60 років, який був визнаний обмежено придатними до військової служби у воєнний час, був зобов`язаний до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, самостійно ініціювавши проходження ВЛК шляхом звернення до ТЦК або звернення через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.

Доказів того, що позивач самостійно звертався до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в період до 05 червня 2025 року і пройшов медичний огляд до 05 червня 2025 року, суду не надано.

Те, що позивач, як слідує зі змісту його пояснень до протоколу про адміністративне правопорушення, має відстрочку, уточнював анкетні дані тощо, не звільняло його від обов`язку пройти повторно медичний огляд до 05 червня 2025 року.

Суд наголошує, що з набранням чинності вище вказаним Законом обов`язок щодо повторного проходження медичного огляду у термін до 05 червня 2025 року покладено на позивача.

Щодо складання протоколу після спливу 3 місячного строку, визначеного ст.38 КУпАП, то слід зауважити, що відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення в цій категорії справ може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Датою вчинення позивачем правопорушення є 06 червня 2025 року, коли минув визначений законом строк для виконання ним свого обов`язку у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Щодо виявлення вказаного правопорушення, то слід врахувати, що за даними його облікової картки він взятий на облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 , як вказує представник відповідача, 25.08.2025 у відповідному реєстрі було виявлено, що позивач не звернувся до ТЦК з метою отримання направлення на ВЛК та не пройшов до 05.06.2025 повторний медичний огляд для визначення придатності до військової служби, явка позивача до РТЦК забезпечена на 14.10.2025, у той же день відносно нього складений протокол та 15.10.2025 року щодо нього винесена постанова.

З огляду на вказане відсутні підстави стверджувати щодо порушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Щодо інших доводів позивача про незаконність складання протоколу, то як слідує із самого змісту протоколу, ОСОБА_1 особисто надав письмові пояснення, ознайомлений зі своїми правами, а тому його твердження про не роз`яснення йому прав та обов`язків, відсутність можливості скористатися правовою допомогою адвоката, суд оцінює як його спосіб захисту. При цьому суд зауважує, що чинне законодавство не передбачає обов`язкову участь захисника при складанні протоколу.

Щодо порушення процедури розгляду адміністративної справи та порушення його права на захист, то слід зауважити, що з наданого сторонами протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, останньому роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлено дату та місце розгляду справи.

Тобто, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про його притягнення до адміністративної відповідальності, надав свої письмові пояснення. Як і не містять доказів у підтвердження, що ОСОБА_1 не був допущений до розгляду справи чи бажав скористатися правовою допомогою.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 у справі № 127/33113/25.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає, що обов`язок відповідача доводити правомірність свого рішення у випадку заперечення проти позову, не позбавляє обов`язку позивача наводити докази в підтвердження своїх вимог.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 77, 78, 132, 139, 244-246, 250, 268, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №1/1354 від 15.10.2025 у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя О.М.Томілін