Справа № 360/1100/24
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 січня 2026 року м. ДніпроСправа № 360/1100/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в письмовому провадженні звіт ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання рішення суду в адміністративній справі № 360/1100/24 за адміністративним позовом адвоката Поліщука Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом адвоката Поліщука Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення перевірки та не розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.08.2024 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перевірку та розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2024 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в її наданні з урахуванням обставин, встановлених судом у даній справі та з урахуванням змін внесених постановою КМУ № 930 від 16.08.2024;

-стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 суму сплаченого позивачем судового збору у сумі 1211,20 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі №360/1100/24 адміністративний позов адвоката Поліщука Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення перевірки та не розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 серпня 2024 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перевірку та розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 серпня 2024 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в її наданні, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду у справі №360/1100/24 набрало законної сили 21 грудня 2024 року.

З даних КП «ДСС» вбачається, що 20.01.2025 Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист щодо «Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перевірку та розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 серпня 2024 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в її наданні, з урахуванням висновків суду у даній справі».

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 07.02.2025 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77119993 з виконання виконавчого листа №360/1100/24 виданого 20.01.2025.

17.04.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) прийнято постанову ВП №77119993 про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн.

Адвокат Поліщук Дмитро Олександрович в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою, в якій просив суд:

-встановити контроль за виконання судового рішення та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати звіт про виконання судового рішення протягом 20 календарних днів з моменту встановлення судового контролю, оскільки станом на 16.09.2025 рішення суду у справі №360/1100/24 не виконано.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 вказану заяву призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 в строк до 23 вересня 2025 року надати через підсистему «Електронний суд» письмові пояснення та докази щодо повного виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 360/1100/24.

Вказану ухвалу боржник отримав через підсистему «Електронний суд», однак станом на 29.09.2025 відповідні докази не надали.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали подати звіт про повне виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі 360/1100/24.

На виконання вищевказаної ухвали суду ІНФОРМАЦІЯ_2 через підсистему «Електронний суд» надіслано звіт про повне виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі №360/1100/24.

В обґрунтування звіту зазначено, що на засіданні комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке відбулось 26.12.2025, було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 07 серпня 2024 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та за наслідками розгляду цієї заяви було прийнято рішення про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки зазначену заяву подано до неналежного ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно п.58 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024 року.

Відповідно до п.58 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, військовозобов`язаних СБУ чи розвідувальних органів) особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

ОСОБА_1 з 07 серпня 2024 року і до цього часу не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно ІНФОРМАЦІЯ_6 не уповноважений розглядати питання надання відстрочки ОСОБА_1 .

Розглянувши звіт ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання рішення суду в адміністративній справі № 360/1100/24, дослідивши матеріали електронної справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Одним із способів судового контролю за виконанням судового рішення є зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

За змістом положень частини третьої статті 382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Особливості прийняття судом рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення регламентуються статтею 382-3 КАС України.

Так, частинами першою, другою зазначеної статті визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

Також відповідно до положень частини десятої, одинадцятої статті 382-3 КАС України у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Як вже було зазначено, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.11.2024, яке набрало законної сили 21.12.2024, «зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перевірку та розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 серпня 2024 року про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в її наданні, з урахуванням висновків суду у даній справі».

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 26.12.2025 провів засідання для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_4 та прийняв рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав подання заяви до неналежного ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно п.58 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024.

Вищевказане підтверджується Витягом з протоколу №53 від 26.12.2025.

Таким чином, наданими доказами підтверджено, що рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_2 виконано, а тому поданий ним звіт приймається судом.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що спірні правовідносини між сторонами перейшли у іншу площину. Відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, воно є новим актом індивідуальної дії. В свою чергу, така відмова не охоплюється предметом судового контролю за виконання судового рішення у цій справі, але може бути предметом нового судового розгляду.

Суд роз`яснює, що у разі незгоди позивача з такою відмовою, він не позбавлений можливості звернутися до суду на загальних підставах з позовом за захистом своїх прав та інтересів у встановленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 248, 256, 382, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання рішення суду в адміністративній справі № 360/1100/24 за адміністративним позовом адвоката Поліщука Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.М. Басова