Справа № 160/25429/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що виражається у невнесенні змін до актового запису про моє народження;
-зобов`язати Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області внести зміни до актового запису про народження, зазначивши національність моєї матері - ОСОБА_2 - як «єврейка», та відповідно змінити відомості про мою національність зазначивши у актовому записі про мене - ОСОБА_1 національність - «єврейка».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кремінна Луганської області, що підтверджується актовим записом № 238 від 20.07.1955, складеним Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану. У свідоцтві про народження вказано, що національність матері, ОСОБА_3 , «єврейка». У свідоцтві про народження матері, виданому 1932 році, національність її матері, ОСОБА_4 , також зазначена - «єврейка». Це підтверджує походження позивача за материнською лінією, як особи єврейської національності. Незважаючи на це, у відомостях Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо народження позивача зазначено іншу національність матері - «українка», що, на переконання позивача, прямо суперечить офіційно виданому державним органом документу. З метою усунення цієї очевидної помилки позивач звернулася до Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області із заявою про внесення змін до актового запису про народження, додавши копію свідоцтва про народження, копію свідоцтва про народження матері, а також офіційні відповіді Міністерства юстиції та архівних установ, які підтверджують наявність у неї належних доказів і неможливість доступу до паперових носіїв актових записів через їх перебування на тимчасово окупованій території. Відповідач станом на день подання позову відповіді не надав, проте у попередніх зверненнях у внесенні змін відмовляв, мотивуючи своє рішення відсутністю можливості перевірки відомостей через недоступність архівних книг. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки право на національну ідентичність охоплюється гарантіями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказує, що навіть за відсутності доступу до паперових книг, є належні та допустимі докази для внесення змін до актового запису, тому бездіяльність відповідача є протиправною, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а порушені права відновити у спосіб, що визначений.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
23.09.2025 на виконання вимог ухвали суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.
25.09.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. На підставі діючого законодавства України відповідачем своєчасно розглянуто заяву позивача, яка надійшла поштовою кореспонденцією від 05.09.2025 за № 2288/31.30-26, досліджено додані до заяви документи, надіслано запити щодо підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, а у відповіді відповідач зазначив причини відмови. До заяви ОСОБА_1 було додано такі документи: копія паспорта ОСОБА_1 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копія свідоцтва про народження матері ОСОБА_3 , Витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , лист Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України, лист Міністерства юстиції України, лист Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. На вказану заяву надано лист-роз`яснення, а не відмову про внесення змін до актового запису цивільного стану згідно Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5. За результатами перевірки за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про народження відносно матері позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено. Згідно з відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції книги державної реєстрації актів цивільного стану Луганської області, передані на постійне зберігання до Державного архіву Луганської області, які у 2014 році залишилися на тимчасово окупованій території України та доступ до них відсутній. Також було повідомлено, що проведеною перевіркою за відомостями Реєстру виявлено актовий запис №238 про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Перші та другі примірники паперових екземплярів книг актових записів про народження за 1955 рік залишились на тимчасово окупованій території України. Паперові екземпляри книг актових записів про народження за 1932 та 1955 роки залишились на тимчасово окупованій території України та доступу до них для внесення будь-яких змін немає. Відповідачем також вказано, що при досягненні 16 років, при отриманні паспорта, позивачем добровільно було обрано національність «українка», про що свідчить актовий запис про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 812 від 19.06.1976, складений Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Зважаючи на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
07.10.2025 позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій заперечує проти доводів відповідача з наступного. Позивачем було надано належні та допустимі документи, які у своїй сукупності підтверджують обґрунтованість позовних вимог. Зокрема, паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_1 , де зазначено дату народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та місце народження - місто Кремінне Луганської області, що однозначно ідентифікує позивачку. Крім цього, свідоцтво про народження, видане Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганської області у 1955 році, засвідчує, що мати позивачки - ОСОБА_3 , а батько - ОСОБА_5 . Це первинний державний документ, який підтверджує юридичний факт народження та походження позивачки. Також надано свідоцтво про народження матері - ОСОБА_3 , яке додатково підтверджує родинні зв`язки, та витяг з реєстру територіальної громади від 13.06.2025, що засвідчує особу позивачки у сучасних офіційних реєстрах. Офіційні відповіді державних органів - Міністерства юстиції України, Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - підтверджують існування актового запису №238 від 20 липня 1955 року про народження ОСОБА_1 , водночас зазначаючи, що паперові носії перебувають на тимчасово окупованій території Луганської області, що унеможливлює видачу повторних свідоцтв. Водночас, така обставина не може позбавляти позивачку права на захист і встановлення належних відомостей у реєстрі.
22.10.2025 відповідачем подано відгук на заперечення, в якому додатково акцентовано, що проведеною перевіркою за відомостями Реєстру виявлено актовий запис №238 про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Перші та другі примірники паперових екземплярів книг актових записів про народження за 1955 рік залишились на тимчасово окупованій території України. Паперові екземпляри книг актових записів про народження за 1932 та 1955 роки залишились на тимчасово окупованій території України та доступу до них для внесення будь-яких змін немає. Разом з цим, відповідно до п.2.16 Правил, зміни, доповнення, виправлення вносяться спочатку в паперові носії актових записів цивільного стану і тільки після цього до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. У разі виявлення бажання позивача поновити актовий запис про народження, згідно з п.1.2 Розділу І Правил, діючим законодавством України не передбачено подальше внесення змін щодо національності, оскільки форма паперового носія актового запису не містить графи «національність».
17.11.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в якому вказує про безпідставність доводів відповідача щодо відсутності в зразках бланків актового запису про народження та свідоцтва про народження графи «національність», оскільки предметом позову є не видача свідоцтв із зазначенням національності (етнічної належності), а саме внесення змін до архівного актового запису, можливість внесення змін до архівного актового запису відповідачем не заперечується.
30.12.2025 відповідачем подані докази на виконання ухвали суду.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , дата видачі - 20.07.1955, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 (батько, національність - українець) та ОСОБА_7 (мати, національність - єврейка), про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 20.07.1955 зроблений актовий запис №238.
У свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 , виданого 29.06.1948, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_8 (батько, національність - українець), ОСОБА_4 (мати, національність - єврейка), про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 16.05.1932 зроблений актовий запис №179.
28.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, у якій просила внести зміни до актового запису №238 від 20.07.1955 та до актового запису №179 від 16.05.1932, складених Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганської області, а саме, у графі «національність» внести запис - «єврейка».
У заяві щодо причини внесення змін до актового запису вказано: «необхідність відображення фактичної національності відповідно до документів родичів, що підтверджують походження як особи єврейської національності».
Заява зареєстрована у відділі 05.09.2025 за вх.№2288/31.30-26.
Листом від 06.09.2025 №2288/31.30-26 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що заява від 28.08.2025 щодо внесення змін до актового запису про народження в графі «національність» внести запис - «єврейка» не може бути виконана.
В обґрунтування такого рішення відповідачем у листі 06.09.2025 №2288/31.30-26 вказано, що в актовому записі про народження національність дітей не зазначалась, у 1972 році бланки актових записів містили лише національність батьків дитини, на час складення актового запису про народження у 1932 році національність дитини також не було зазначено. У роки СРСР з моменту народження людини дані про її етнічну (в кровному, тобто - біологічному расовому сенсі) належність заносились в його персональні дані - актові записи, складені органами реєстрації актів цивільного стану і далі - в «картку персонального обліку» МВС - на основі «національності його батьків». По досягненню громадянином СРСР віку 16 років йому видавався паспорт, куди вносилась «національність». В разі, коли «національність» батька і матері відрізнялись, паспортні органи МВС робили вибір, як правило на користь національності батька. Починаючи з 1975 року (паспортна реформа СРСР) громадянин сам мав право обирати між національністю батька та матері. Але цей вибір , відповідно до «Закону про паспорти СРСР», він мав робити тільки один раз - при отриманні ним першого громадянського паспорта СРСР, тобто при досягненні «повноліття» в 16 років. У період 02.01.1992 по 27.01.1999 діяв Указ Президента України від 31.12.1991 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого «Національність може бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажають змінити її відповідно до національності другого з батьків». Згідно Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення їхньої дії, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 за №96/5, не передбачено порядок зміни та встановлення факту національності відділами державної реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, заяву від 28 серпня 2025 року щодо внесення змін до актового запису про народження №238 від 16 травня 1932 року, складений Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганської області, змінити у графі «національність» внести запис «єврейка», не може бути виконана.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення змін до актового запису про її народження, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Статтею 11 Конституції України встановлено, що держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.
Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України від 9 грудня 1997 року №703/97-ВР, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.
Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану та відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, регулює Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010 (далі - Закон №2398-VI).
Згідно зі статтею 2 Закону №2398-VI актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.
Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону №2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.
Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
Частиною першою статті 6 Закону №2398-VI закріплено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, їх поновлюють та припиняють їхню дію; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану (частина четверта статті 6 цього Закону).
За змістом положень частин першої-третьої статті 9 Закону №2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.
Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.
Актовий запис цивільного стану складається у двох примірниках.
Інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню.
Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.
Відповідно до положень частини першої-четвертої статті 13 Закону №2398-VI державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.
Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.
Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.
У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.
Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.
Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.
Поряд з цим, приписами частини першої статті 22 Закону №2398-VI передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.
За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.
У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Згідно з частиною другою статті 22 Закону №2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.
Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану (частина шоста статті 22 Закону №2398-VI).
Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №2398-VI правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.
Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.
Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених статтею 53 Сімейного кодексу України, також до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису про шлюб (крім випадків, коли актовий запис про шлюб складено дипломатичним представництвом або консульською установою України) при пред`явленні паспорта або паспортного документа (пункт 2.1 розділу ІІ Правил).
В пункті 2.6 розділу ІІ Правил передбачено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.
На підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому (пункт 2.7 розділу ІІ Правил).
Згідно з пунктом 2.12 Правил №96/5 на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.
Підстави для внесення змін в актові записи цивільного стану передбачені в пункті 2.13 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання.
Так, відповідно до підпункту 2.13.1 пункту 2.13 розділу ІІ Порядку підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Підпунктом 2.15.9 пункту 2.15 Правил встановлено, що висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).
Системний аналіз вказаних положень дає підстави вважати, що орган реєстрації актів цивільного стану вправі внести зміни до актового запису цивільного стану тільки у випадку, коли для цього наявні підстави та достатні докази. Внесення змін до актового запису про національність не можливе за відсутності документів, які її підтверджують.
Велика Палата Верховного Суду (справи № 807/45/17, 425/2737/17 тощо), а також Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказували, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від установлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису.
У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема перевіряє, чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду в таких справах полягає насамперед у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не має права виходити за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.
У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо бездіяльності відповідача щодо невнесення змін до актового запису про народження ОСОБА_1 щодо її національності та її матері - ОСОБА_2 .
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернулась до відповідача із заявою від 28.08.2025, в якій просила внести зміни до актових записів про народження №238 від 20.07.1955 та №179 від 16.05.1932, а саме: в графі «національність» внести запис - «єврейка».
Разом з цим, актовий запис про народження не містить графи щодо національності дитини.
Тож, вимоги позивача про внесення змін до відомостей про її національність, зазначивши в актовому записі про національність ОСОБА_1 - «єврейка», є цілком безпідставними, оскільки інформація про національність дитини в актовому записі про народження відсутня, що виключає внесення змін до такої.
При цьому, заява від 28.08.2025, з якою позивач пов`язує бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах, не містить відомостей про те, яка інформація в актових записах про народження №238 від 20.07.1955 та №179 від 16.05.1932 вказана невірно та підлягає виправленню.
Тобто, позивач, зазначаючи у заяві від 28.08.2025 про внесення змін до актового запису №238 від 20.07.1955 та №179 від 16.05.1932, не конкретизувала, яка інформація у вказаних записах внесена невірно та підлягає зміні.
Посилання у заяві від 28.08.2025 в якості підстави для внесення змін до актового запису на «необхідність відображення фактичної національності відповідно до документів родичів, що підтверджують походження як особи єврейської національності» не обґрунтовують зміст прохальної частини заяви та не доводять, що позивач зверталась до відповідача саме за внесенням змін до актового запису про народження щодо національності матері з наданням переліку документів, що визначені Порядком.
В пункті 2.6 розділу ІІ Правил чітко передбачено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.
Однак, як слідує з зі змісту заяви від 28.08.2025 та долучених до неї документів, позивачем не надано до неї жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що актовий запис про народження №238 від 20.07.1955 містить помилкові дані щодо національності матері.
Щодо доводів сторони позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог про неодноразове звернення до відповідача із заявами про внесення змін до актового запису про народження із долученням копій свідоцтва про народження, свідоцтва про народження матері, а також офіційних відповідей Міністерства юстиції та архівних установ, суд повторно зазначає, що спір, що переданий на вирішення суду у цій справі, виник з приводу бездіяльності відповідача щодо невнесення змін до актового запису про народження на підставі заяви від 28.08.2025, яка не містить вимог про внесення змін до актового запису про її народження в частині зміни національної матері, та до такої заяви не долучались документи на підтвердження тієї обставини, що актовий запис про народження ОСОБА_1 містить помилкові дані щодо національності матері.
Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі статтею 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на індивідуальність, має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.
Позивач вправі захистити особисте немайнове право на відображення достовірної інформації про національність батьків в актовому записі, у разі встановлення зворотнього.
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.
Суд вирішує питання про встановлення неправильності актового запису про народження, в тому числі щодо внесених відомостей про національність батьків, в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що правових підстав для внесення змін до актового запису про народження позивача у відповідача не було, оскільки позивачем не було ініційоване звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення змін до актового запису про своє народження щодо національності матері з долученням належних доказів на підтвердження тієї обставини, що актовий запис про народження містить помилкові дані щодо національності матері.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлена права звернутись до відповідача, надавши такі документи.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова