Справа № 140/216/26
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

08 січня 2026 року ЛуцькСправа № 140/216/26

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Волдінер Ф.А., вивчивши позовну заяву подану адвокатом Населенко Марією Михайлівною в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ковельського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатом Населенко Марією Михайлівною в інтересах ОСОБА_1 подано до адміністративного суду до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ковельського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області, відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо належної фіксації факту побиття, стану здоров`я позивача та виклику екстреної медичної допомоги;

2) стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача 250 000 гривень у рахунок відшкодування моральної, фізичної та майнової шкоди;

3) стягнути з Ковельського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області на користь позивача 250 000 гривень у рахунок відшкодування моральної, фізичної та майнової шкоди;

4) визнати протиправною спільну бездіяльність відповідачів щодо дотримання прав та свобод позивача;

5) зобов`язати відповідачів утриматись від вчинення подібних дій у майбутньому.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилається на такі фактичні обставини.

18.12.2025 позивач прибув до приміщення органу Національної поліції з метою реалізації свого конституційного права на звернення, а саме для подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення (шахрайства).

Однак замість прийняття та належної реєстрації заяви, працівники поліції, діючи спільно та узгоджено з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинили щодо позивача протиправні дії.

Зокрема, позивача насильницьким способом було виведено на задній двір приміщення поліції, де знаходився автомобіль, після чого до нього було застосовано фізичну силу, нанесено удари в різні частини тіла, а надалі примусово поміщено до автомобіля та незаконно доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема вилучили особисті речі позивача і продовжували незаконно тримати у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2

Під час такого незаконного утримання у нього примусово вилучили та утримували особисті речі, а саме: сумку в якій були документи, грошові кошти, гаманець та мобільний телефон, чим обмежили можливість зв`язку, самозахисту та звернення за правовою допомогою.

Надалі, проти його волі, із застосуванням фізичного та психологічного примусу, його було транспортовано з ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де незаконне утримання було продовжено, що у сукупності становить триваюче незаконне позбавлення волі.

19 грудня 2025 року до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 було викликано екстрену медичну допомогу за номером 103 (м. Луцьк). Бригадою швидкої допомоги позивачу надано первинну медичну допомогу, однак без законних медичних підстав відмовлено у госпіталізації, попри очевидне погіршення стану здоров`я.

Рішення про негоспіталізацію було прийняте не з медичних міркувань, а після усного розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому медичні працівники фактично підкорилися, не виконуючи свій прямий професійний обов`язок.

20 грудня 2025 року на законну вимогу адвоката, Позивача було випущено з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 у стані різкого погіршення фізичного та психоемоційного здоров`я, (відео стану здоров`я на території ІНФОРМАЦІЯ_3 додається), після чого Позивач потребував невідкладної медичної допомоги та був госпіталізований до районної лікарні, де проходив лікування.

Зазначені дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 грубо порушують вимоги Конституції України, Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та міжнародні стандарти захисту прав людини, зокрема право на свободу та особисту недоторканність.

Крім того, вказує на те, що позивач, реалізуючи своє законне право на звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, фактично був позбавлений цього права шляхом застосування фізичного насильства, незаконного позбавлення волі та примусового доставлення до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наводячи правове обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на порушення відповідачами приписів Конституції України, зокрема:

· ст. 3 честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю;

· ст. 28 заборона катувань та нелюдського поводження;

· ст. 29 право на свободу та особисту недоторканність;

· ст. 64 зазначені права не можуть бути обмежені навіть у воєнний час.

А також порушення норм Європейської конвенції з прав людини:

· ст. 3 заборона катувань:

· ст. 5 право на свободу та безпеку.

З наведеного представник позивача вказує, що позов подано у зв`язку з грубим і системним порушенням прав, свобод та гідності позивача з боку кількох суб`єктів владних повноважень, які діяли узгоджено, поза межами закону та з перевищенням повноважень, що призвело до застосування фізичного насильства, незаконного позбавлення волі, неналежного надання екстреної медичної допомоги та тяжких наслідків для здоров`я.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Підстави відмови у відкритті провадження в адміністративній справі передбачені частиною першою статті 170 КАС України, зокрема, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про те, що дану позовну заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

З аналізу наведених в позовній заяві фактичних обставин та їх обґрунтування, змісту позовних вимог вбачається, що представник позивача не оскаржує рішень, дії чи бездіяльності відповідачів щодо законності здійснення ними мобілізаційних заходів щодо позивача, що складає юридичний зміст реалізації відповідачами своїх владних управлінських функцій та повноважень в сфері здійснення мобілізації.

Предметом оскарження є поведінка відповідачів, внаслідок якої до позивача застосовано фізичне насильство, незаконно позбавлено волі та не надано належну медичну допомогу, що, в свою чергу, призвело до тяжких наслідків для здоров`я позивача.

Таким чином, слід дійти висновку, що змістом спірних правовідносин є захист фундаментальних прав позивача, зокрема, право на життя, свободу та особисту недоторканність, заборона катувань та нелюдського поводження, повагу до гідності закріплені в Конституції України, як невід`ємні права людини.

Поведінка посадових осіб відповідача, що призвела до виникнення таких правовідносин перебуває за межами реалізації відповідачами своїх владних функцій та повноважень.

Отже спірні правовідносини не публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак на такі правовідносини не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Оцінка та кваліфікація поведінки посадових осіб відповідачів у спірних правовідносинах повинна бути надана в порядку передбаченому Кримінальним кодексом України, що виключає повноваження адміністративного суду на розгляд цієї справи.

Відтак, з наведених вище мотивів у відкритті провадження в адміністративній справі необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтями 248, 256, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом поданим адвокатом Населенко Марією Михайлівною в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ковельського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення шкоди.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали суддею.

Суддя Ф.А. Волдінер