Справа № 380/569/25
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/569/25 пров. № А/857/7873/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Кухар Н.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 31 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

11.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ) щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за останні три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2017, 2018, 2019 роки;

- зобов`язати відповідача з 01.09.2020 перерахувати та виплатити позивачці пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, із урахуванням різниці, що була виплачена.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 у справі №380/569/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що при обчисленні пенсії позивачки відповідач застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який обраховується для обчислення пенсії за 2017-2019 роки (останні три роки, що передували року призначення позивачу пенсії) 7763,17 грн.

Цей розмір є більшим за розмір показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021-2024 роки, і які підлягають застосуванню при проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з індексацією відповідно до статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У разі їх застосування при перерахунку пенсії позивача розмір останньої не збільшиться, оскільки при призначенні пенсії був застосований більший показник середньої заробітної плати (7763,17 грн).

Таким чином, згідно з Порядком №124 пенсія позивачки з 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023 та 01.03.2024 не збільшується. У цьому разі пунктом 4 постанови №118, пунктом 6 постанови №168 та пунктом 6 постанови №185 передбачені виплати щомісячної доплати до пенсії в розмірі 135, 100 та 100 гривень відповідно, які були призначені позивачу за результатами проведених перерахунків на виконання названих постанов Кабінету Міністрів України.

Тобто, призначені у 2020 році пенсії (саме в цьому році позивачу було призначено пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування) з урахуванням показника середньої заробітної плати 7763,17 грн не індексуються із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,11 (з 01.03.2021) 1,14 (з 01.03.2022), 1,197 (з 01.03.2023) та 1,0796 (з 01.03.2024). Проте, до таких пенсій встановлюються щомісячні доплати в розмірі 135 грн (з 01.03.2022), 100 грн (з 01.03.2023) та 100 грн (з 01.03.2024) у межах максимального розміру пенсії.

Суд зауважив, що вказані норми постанов №127, №118, №168 та №185 прямо допускають, що внаслідок перерахунку певні пенсії, призначені відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не підвищаться. У зв`язку із цим для досягнення мети індексації установлені щомісячні доплати.

Вказане спростовує доводи позивачки про обов`язкове підвищення пенсії внаслідок проведення індексації відповідно до статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачкою, яка у своїй скарзі просила таке скасувати та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Скаржник звертає увагу, що суд першої інстанції у своєму рішенні досліджував застосування ГУ ПФУ показників середньої заробітної плати, розрахованих з метою індексації пенсії у 2021, 2022, 2023 та 2024 роках. Проте, звертаючись до суду позивачка вважала порушеним своє право саме в частині застосування пенсійним органом показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні під час призначення пенсії (01.09.2020), а не під час проведення індексації пенсії.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 01.09.2020.

Позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про обчислення розміру пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом ГУ ПФУ №34074-35547/Г-03/8-2000/24 від 29.11.2024 позивачці повідомлено про відсутність підстав для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, а саме за 2017, 2018, 2019 роки з таких підстав.

Відповідно до особистої заяви від 23.08.2011 (зареєстрована за №133) ОСОБА_1 призначено пенсія за вислугу років згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення та обчислено відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 23.08.2011.

Відповідно до особистої заяви від 01.09.2020 (зареєстрована за №5857) та на підставі наданих документів ОСОБА_1 з 01.09.2020 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За матеріалами електронної пенсійної справи вона значиться працюючою особою.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Враховуючи зазначене, при переведенні ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час попереднього перерахунку пенсії за вислугу років, тобто пенсію обчислено із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40 грн) та збільшеної на відповідні коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, визначені починаючи з 2019 року згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Закону, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 (3764,40 грн х 1,17 х 1,11 = 4888,83 грн, де 3764,40 грн - середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, 1,17 - коефіцієнт індексації в 2018 році, 1,11 - коефіцієнт індексації в 2019 році).

Враховуючи норми частини 3 статті 45 Закону, для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за переведенням на інший вид пенсії (2017-2019 роки), при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування немає підстав.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У статті 9 Закону №1058-IV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Зокрема, у постанові від 16.06.2020 (справа №127/7522/17) Верховний Суд зазначив, що за змістом частини 3 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини 3 статті 45 Закону №1058-IV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Позивачу у справі №127/7522/17 було призначено пенсію відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення», за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV позивач звернувся вперше, а тому судом не приймалися доводи касаційної скарги, так як мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1058-IV.

Після призначення пенсії за вислугу років він продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

На підставі викладеного, Верховний Суд у справі №127/7522/17 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати на одну застраховану особу в Україні за 2014-2016 роки.

Також зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.

Зазначена позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17.

У справі, що розглядається, апеляційний суд встановив, що позивачці в 2011 році було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV остання звернулася вперше в 2020 році.

Тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що пенсія позивачці має обчислюватись із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2017-2019 роки.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що у спірному випадку має місце призначення позивачці пенсії за віком за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому у відповідача відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV

Застосовуючи ці висновки до обставин справи, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Водночас, апеляційний суд наголошує на тому, що право на перерахунок пенсії не є абсолютним і його захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, встановленим процесуальним законом.

Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 46 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

У справі, яка розглядається, при призначенні пенсії позивачці не було взято до уваги показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за останні три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно така пенсія не нараховувалася, тому відсутні підстави для не застосування строку звернення до суду.

Апеляційний суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Враховуючи наведене, а також те, що позивачка звернулася до суду з цим позовом 11.01.2025, її права можуть бути захищені судом з 11.07.2024, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а не з 01.09.2020, як просила позивачка.

Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з частиною 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що за подання позову та апеляційної скарги позивачка сплатила судовий збір у сумі 2664,64 грн (1211,20+1453,44).

Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позову, та на користь позивачки слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1332,32 грн.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі № 380/569/25 скасувати та позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за останні три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2017, 2018, 2019 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, з 11 липня 2024 року, із урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2020 року по 10 липня 2024 року залишити без розгляду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1332 (одна триста тридцять дві) грн 32 коп сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар