Справа № 740/6030/25
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 січня 2026 року

м. Київ

справа №740/6030/25

адміністративне провадження № К/990/53089/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Білак М. В., Соколова В. М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі № 740/6030/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора (м.Носівка) ВП 4 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Самойленка Романа Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до інспектора (м.Носівка) ВП 4 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Самойленка Романа Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5904281 від 10 жовтня 2025 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: заяви з усунутими недоліками та надання їх копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі; позовну заяву з відповідними доказами, які обґрунтовують право звернення до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з даним позовом; доказів надсилання копії позовної заяви та копій доданих документів іншим учасникам справи, з урахуванням положень статті 44 КАС України; документ про сплату судового збору у відповідності до кількості заявлених позовних вимог та у відповідному розмірі з урахуванням висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17.

27 жовтня 2025 року від позивача ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 21 жовтня 2025 року надійшла уточнена позовна заява (з усунутими недоліками) та клопотання про безумовне та повне звільнення від сплати судового збору, з посиланням на частину четверту статті 288 КУпАП, статей 7, 8 КАС України, статей 8, 9, 24, 55 Конституції України.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора (м.Носівка) ВП 4 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Самойленка Романа Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення повернуто позивачу.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2025 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора (м.Носівка) ВП 4 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Самойленка Романа Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду: документу про сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали від 24 листопада 2025 року, ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків. У вказаній заяві апелянт просив безумовно звільнити його від сплати судового збору, зазначаючи, що по даній категорії справ судовий збір не підлягає сплаті, оскільки так встановлено прямою спеціальною нормою закону, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а також обов`язковою практикою Європейського суду з прав людини та правовими позиціями Верховного Суду України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2025 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора (м.Носівка) ВП 4 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Самойленка Романа Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення повернуто особі, яка її подала.

Не погодившись з оскаржуваним судовим рішенням, скаржник подав 17 грудня 2025 року до Верховного Суду касаційну скаргу.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Мельник-Томенко Ж.М. (наказ від 02 січня 2026 року № 5/0/5-26), забезпечено проведення повторного автоматизованого розподілу у даному провадженні.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2026 року визначено склад колегії суддів: Загороднюк А.Г. - головуючий суддя, судді Білак М.В., Соколов В.М.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 293 КАС України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги, форма та зміст якої також визначається процесуальним законом.

Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 293 КАС України, а також дотриманні термінів її подачі, обов`язковому поданні переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, в тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження, подання відповідного клопотання про його поновлення.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81): «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Статтею 298 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу (частина друга).

Положеннями статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання встановлених вимог, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, встановлюється спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Таким чином процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, яка в силу положень частини другої статті 298 КАС України, підлягає застосуванню до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 296 цього Кодексу, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, апеляційна скарга повертається з підстав, передбачених частиною другою статті 298 КАС України, при настанні двох взаємопов`язаних умов: 1) неусунення недоліків, на які вказав суд; 2) закінчення установленого судом строку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2025 року повернуто скаржнику на підставі статті 169 КАС України.

Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не виконано вимоги ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху.

На виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року, ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків. У вказаній заяві апелянт просив безумовно звільнити від сплати судового збору, зазначаючи, що по даній категорії справ судовий збір не підлягає сплаті, оскільки так встановлено прямою спеціальною нормою закону, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а також обов`язковою практикою Європейського суду з прав людини та правовими позиціями Верховного Суду України.

Апеляційний суд розглянув указане клопотання скаржника та дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого клопотання про безумовне звільнення від сплати судового збору і повернув апеляційну скаргу заявнику.

Зі змісту касаційної скарги слідує, що скаржник фактично не погоджується із підставами залишення її апеляційної скарги без руху в частині необхідності сплати судового збору та зазначає, що звільнений від сплати судового збору за статтею 288 КУпАП.

Верховний Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, у якій відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), сформулювала правову позицію, відповідно до якої особи, стосовно яких ухвалено рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору у розумінні Закону України «Про судовий збір», а у випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач та відповідач як рівноправні сторони в адміністративній справі мають право оскаржити це рішення в апеляційному порядку і вказаний Закон винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у цій справі звернула увагу, що відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду цей закон не передбачає.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду указала, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у справі № 740/6030/25 було скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Відтак, позивач як особа, що оскаржує постанову у справі про адміністративне правопорушення не звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в цій справі.

В ухвалі про залишення скарги без руху, суд апеляційної інстанції надав скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії вищевказаної ухвали для усунення недоліків, а саме: надання документу про сплату судового збору.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що станом на 11 грудня 2025 року апелянтом недоліки апеляційної скарги не усунуто, а саме: не надано доказу сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Отож, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року необхідно повернути скаржнику.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги в цій справі, а також наявність підстав для повернення апеляційної скарги у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Водночас статтею 44 КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Отже, колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків скарги, вірно застосував положення частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

У цій справі Суд також враховує, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися повторно до суду апеляційної інстанції з відповідними вимогами у передбачений КАС України спосіб звернення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі № 740/6030/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора (м.Носівка) ВП 4 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Самойленка Романа Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповіда судді А. Г. Загороднюк М. В. Білак В. М. Соколов