Справа № 480/2756/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 р. Справа № 480/2756/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова) від 01.09.2025 по справі № 480/2756/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 65 від 13.02.2024 щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 27.07.1981 по 12.10.1981, період роботи 04.08.1983 по 25.05.1984, період роботи з 08.06.1990 по 17.10.1990, період роботи з 22.10.1990 по 15.06.1993 та з 16.06.1993 по 23.05.1994, період роботи з 12.10.1999 по 27.07.2001, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 27.07.1981 до 12.10.1981, період роботи 04.08.1983 до 25.05.1984, період роботи з 08.06.1990 до 17.10.1990, період роботи з 22.10.1990 до 15.06.1993 та з 16.06.1993 до 23.05.1994, період роботи з 12.10.1999 по 27.07.2001, які зазначені у трудовій книжці;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області призначити пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.02.2024.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 65 від 13.02.2024, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.07.1981 до 12.10.1981, період роботи 04.08.1983 до 25.06.1984, період роботи з 08.06.1990 до 17.10.1990, період роботи з 22.10.1990 до 15.06.1993, період роботи з 16.06.1993 до 23.05.1994, період роботи з 12.10.1999 до 27.07.2001, записи щодо яких містяться у трудовій книжці.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 06.02.2024.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму сплаченого судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що спірні періоди роботи не зараховані до страхового та пільгового стажу відповідно до чинного законодавста України, а тому рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу є правомірним.

Відзиви на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області не надходили, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, підлягає закриттю виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 06.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-ІV (далі - Закон № 1058) (а.с. 18-19) .

Дану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, яке рішенням від 13.02.2024 № 65 відмовило у призначенні пенсії (а.с. 15-16).

Відповідно до спірного рішення страховий стаж позивача становить - 29 роки 10 місяців 20 дні, вік заявника на дату звернення - 60 років 6 місяців 25 днів.

До страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 27.07.1981 до 12.10.1981, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою;

- період роботи 04.08.1983 до 25.05.1984, оскільки відсутній номер та дата наказу на звільнення;

- період роботи з 08.06.1990 до 17.10.1990, оскільки виправлення дати рішення на зарахування (також зазначаємо, що неможливо зарахувати до страхового стажу зазначений період по акту опитування свідків, оскільки у свідків даний період роботи записаний з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок);

- період роботи з 22.10.1990 до 15.06.1993 та з 16.06.1993 до 23.05.1994, оскільки відсутні номери рішень на зарахування та звільнення (також зазначаємо, що неможливо зарахувати до страхового стажу зазначений період по акту опитування свідків, оскільки у свідків даний період роботи записаний з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок);

- період роботи з 12.10.1999 до 27.07.2001 враховано частково по індивідуальним відомостям про застраховану особу.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з цим позовом до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 65 від 13.02.2024, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.07.1981 до 12.10.1981, період роботи 04.08.1983 до 25.06.1984, період роботи з 08.06.1990 до 17.10.1990, період роботи з 22.10.1990 до 15.06.1993, період роботи з 16.06.1993 до 23.05.1994, період роботи з 12.10.1999 до 27.07.2001, записи щодо яких містяться у трудовій книжці; та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 06.02.2024.

У решті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у їх задоволенні.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Позивач, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області у даній справі вказане вище рішення суду першої інстанції від 01.09.2025 в апеляційному порядку не оскаржували.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин 1, 2 статті 55, пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України від 08.07.2010 № 18-рп/2010).

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19.12.1997, пункт 33).

Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист ) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У КАС України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в ч. 1 ст. 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, набуває процесуального статусу позивача у справі (пункт 8 частини 1 статті 4 КАС України).

Одним із процесуальних засобів, встановлених нормами КАС України , які забезпечують право на звернення до адміністративного суду (право на судовий захист у сфері публічно-правових відносин), є право на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження, на відміну від права на звернення до суду (права на судовий захист), - процесуальне право, характерними ознаками якого є те, що його елементи (суб`єкт, зміст) визначаються процесуально-правовою нормою.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі № 9901/815/18.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 не містить вимог зобов`язального характеру стосовно апелянта, а предметом спору у цій справі є визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 65 від 13.02.2024 про відмову позивачу у призначені пенсії за віком, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.07.1981 до 12.10.1981, період роботи 04.08.1983 до 25.06.1984, період роботи з 08.06.1990 до 17.10.1990, період роботи з 22.10.1990 до 15.06.1993, період роботи з 16.06.1993 до 23.05.1994, період роботи з 12.10.1999 до 27.07.2001, записи щодо яких містяться у трудовій книжці; та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 06.02.2024, де оцінка надавалась виключно питанню обґрунтованості прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішення та його зобов`язання вчинити певні дії.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку рішення суду першої інстанції стосується виключно Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зарахування до страхового стажу періоди роботи позивача та призначення йому пенсії.

Відповідно до змісту ухваленого у справі № 480/2756/24 рішення суду, резолютивна частина не містить будь-яких питань про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, тобто цим судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки саме цієї особи не вирішувалося.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, а також враховуючи, що у резолютивній частині рішення питання про права, свободи, інтереси та/або обов`язки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в оскаржуваному судовому рішенні не вирішувалися, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою цього пенсійного органу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки доводам апеляційної скарги та оскарженому судовому рішенню від 01.09.2025.

Керуючись ст. 248, 293, 305, 311, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження по адміністративній справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 по справі № 480/2756/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко