Справа № 640/20755/18
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2026-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

10 січня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюромакс" , Товариства з обмеженою відповідальністю "Осмій-груп" про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшли матеріали адміністративної справи за позовом Головного управління ДФС у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюромакс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Осмій-груп" про визнання недійсним правочину.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.12.2018 відкрито провадження у справі.

Справа у встановлені нормами Кодексу адміністративного судочинства України строки Окружним адміністративним судом міста Києва розглянута не була.

На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2825 (в редакції Закону України №3863-ІХ) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

Так, за результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, адміністративна справа №640/20755/18 передана на розгляд Хмельницькому окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 року, дану адміністративну справу передано на розгляд судді Печеному Є.В.

Ухвалою судді Хмельницького окружного адміністративного суду Печеного Є.В. від 17.03.2025 прийнято до свого провадження адміністративну справу № 640/20755/18; ухвалено замінити відповідача у справі № 640/20755/18 з Головного управління ДФС у місті Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44116011); ухвалено розпочати розгляд справи спочатку; ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке.

Так, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати недійсним правочин, укладений між ТОВ «Бюромакс» та ТОВ «Осмій-груп», за результатами якого, складені податкові накладні від 10.05.2018 № 41, № 42.

Як правову підставу звернення до суду позивач зазначає, зокрема, підпункт 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент подання позову у 2018 році, яким контролюючим органам надано право звертатися до суду, зокрема, щодо визнання недійсними правочинів.

Водночас, після відкриття провадження у цій справі Велика Палата Верховного Суду сформувала низку правових висновків щодо предметної юрисдикції спорів за позовами контролюючих органів до суб`єктів господарювання про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх недійсності, зокрема, у постановах від 29.02.2024 у справі № 580/4531/23 та від 08.05.2025 у справі № 420/12471/22.

Із цього приводу суд має зазначити про таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Норми КАС України, які визначають завдання адміністративного судочинства, поняття публічно-правового спору та підстави закриття провадження (статті 2, 4, 19, 238), у відповідний період не зазнали змін, натомість Велика Палата Верховного Суду надала їм оновлене тлумачення у постановах від 29.02.2024 та 08.05.2025 року.

Отже, суд, вирішуючи питання про предметну юрисдикцію спору у справі № 640/20755/18, повинен керуватися чинною на час постановлення ухвали суду редакцією КАС України та зазначеними вище правовими позиціями Верховного Суду.

Так, згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частина перша статті 19 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення публічно-приватного партнерства; 15) спорах щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері проведення конкурентних процедур з відбору приватного партнера, концесіонера; 15-1) спорах щодо оскарження законності укладення договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору, законності змін, внесених до договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору; 16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

У даній ж справі позивач контролюючий орган звернувся до суду: не з вимогами про оскарження власних рішень, дій чи бездіяльності, а з вимогами до двох суб`єктів господарювання про визнання цивільно-правового (господарського) правочину між ними недійсним.

Тобто позивач не просить суд перевірити правомірність конкретного владного рішення ДПС (податкового повідомлення-рішення, рішення за результатами перевірки тощо) та не ставить питання щодо ретроспективної оцінки таких рішень, а фактично звертається до суду як представник майнового інтересу держави з вимогою змінити цивільно-правовий статус договору між двома юридичними особами.

За своїм змістом спір стосується дійсності правочину між двома суб`єктами господарювання та майнових наслідків його недійсності, а не правомірності владних управлінських рішень чи дій суб`єкта владних повноважень.

Водночас, у постанові від 29.02.2024 у справі № 580/4531/23 Велика Палата Верховного Суду розглядала спір за позовом територіального органу ДПС до двох суб`єктів господарювання про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності за частиною третьою статті 228 ЦК України.

За результатами розгляду Велика Палата виснувала, що: спір за позовом контролюючого органу до суб`єктів господарювання про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності за частиною третьою статті 228 ЦК України має приватноправовий характер і належить до юрисдикції господарських судів; підпункт 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України надає контролюючим органам процесуальне право звертатися до суду з такими позовами, але не змінює природу спірних правовідносин та не перетворює спір щодо цивільно-правового договору між господарюючими суб`єктами на публічно-правовий; визначальним для розмежування юрисдикції є зміст спірних правовідносин і характер інтересу, який підлягає захисту, а не лише суб`єктний склад.

Суд вказує на те, що фактична конструкція справи № 640/20755/18 (податковий орган > два суб`єкти господарювання > вимога визнати договір недійсним) є аналогічною до конструкції спору, розглянутого Великою Палатою у справі № 580/4531/23.

Також у постанові від 08.05.2025 у справі № 420/12471/22 Велика Палата Верховного Суду переглядала спір за позовом ГУ ДПС до суб`єктів господарювання про визнання недійсними договорів поставки та застосування наслідків їх недійсності, в контексті використання таких договорів у схемах незаконного формування податкової вигоди.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що Велика Палата: розглянула ситуацію, в якій стороною спірних правочинів було підприємство, фіктивність створення та відсутність реальної господарської діяльності якого прямо встановлено вироком суду; пов`язала позов про недійсність таких правочинів із реалізацією контролюючим органом його публічно-владних повноважень у сфері податкового контролю, спрямованих на припинення схеми незаконного формування податкового кредиту; дійшла висновку про можливість віднесення таких спорів до адміністративної юрисдикції за наявності специфічного набору фактичних ознак, що вказують на переважання публічно-правового елементу над приватноправовим.

Отже, суд вказує на те, що правова позиція Верховного Суду у постанові у справі № 420/12471/22 не скасовує правового висновку, сформульованого у справі № 580/4531/23, а встановлює виняток для особливих ситуацій, коли: фіктивність підприємства сторони спірних правочинів встановлена вироком суду; спірні правочини безпосередньо є елементами схеми ухилення від оподаткування; позов спрямований на забезпечення реалізації конкретних владних рішень контролюючого органу та припинення такої схеми.

У той же час, у справі № 640/20755/18: позивач посилається на наявність у ланцюгу постачання фіктивних контрагентів, однак із матеріалів справи не вбачається, що вироком суду, наявного у матеріалах справи, визнано фіктивними саме ТОВ «Бюромакс» чи ТОВ «Осмій-груп» як сторони оспорюваного правочину; позовні вимоги спрямовані на зміну цивільно-правового статусу договору між двома суб`єктами господарювання, а не на пряму перевірку правомірності конкретного податкового повідомлення-рішення чи іншого владного акта ДПС; позивач реалізує надане йому п.п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 ПК України право на звернення до суду, проте спір не втрачає характеру спору про цивільно-правовий правочин.

За таких обставин, суд виходить з того, що сукупність фактичних ознак не відповідає тим, які стали підставою для висновку Великої Палати про адміністративну юрисдикцію у справі № 420/12471/22, а тому, виняток, сформульований у цій справі, до даних правовідносин не застосовується.

З урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку, що: спір за позовом ГУ ДПС у місті Києві до ТОВ «Бюромакс» та ТОВ «Осмій-груп» щодо визнання недійсним правочину між ними стосується цивільно-правових (господарських) відносин між суб`єктами господарювання; позовні вимоги не спрямовані на перевірку правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; спір не має публічно-правового характеру у розумінні статей 2, 4, 19 КАС України та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства як спір, пов`язаний з укладенням та виконанням правочину у сфері господарської діяльності між юридичними особами (частина перша статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства

Одночасно суд вказує на те, що закриття провадження в цій адміністративній справі не позбавляє позивача права звернутися з відповідними вимогами до належного суду господарського суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку.

Керуючись статтями 2, 3, 4, 19, 238, 239, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 640/20755/18 за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюромакс" , Товариства з обмеженою відповідальністю "Осмій-груп" про визнання недійсним правочину.

Роз`яснити позивачу, що закриття провадження у справі не позбавляє його права звернутися з відповідними вимогами до господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя Є.В. Печений