Справа № 140/10908/25
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року ЛуцькСправа № 140/10908/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 04.04.2025 №89 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язання призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 28.03.2025.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи у зв`язку із чим 26.03.2025 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до приписів Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак ГУ ПФУ в Харківській області (яке розглянуло його заяву за принципом екстериторіальності) рішенням від 04.04.2025 №89 відмовило у призначенні пенсії з підстав проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Зокрема, до періоду проживання (роботи, навчання) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідачем не зараховано період навчання позивача згідно архівної довідки №121 від 07.03.2025, оскільки навчальний заклад знаходиться в м. Києві, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Із таким рішенням позивач не погоджується й зазначає, що на підтвердження проживання у зоні гарантованого добровільного відселення при зверненні до ГУ ПФУ у Волинській області до заяви долучив посвідчення, яке підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та довідку Прилісненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 26.03.2025 №275.

Зокрема, з долученої довідки слідує, що він проживав та був зареєстрований в селі Прилісне Волинської області з 26.04.1986 по 30.08.1987 та з 29.09.1994 по даний час. Село Прилісне Камінь-Каширського району Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Вказує, що відповідачем не враховано ту обставину, що під час навчального процесу студентам надаються канікули, які позивач проводив за місцем проживання у с. Прилісне Камінь-Каширського району Волинської області, зокрема: липень-серпень 1990 року (60 днів), липень-серпень 1991 року (60 днів), липень-серпень 1992 року (60 днів), що в загальному складає 6 місяців або 180 днів. Період його перебування саме в с. Прилісне підтверджується поясненнями сусідів, які в спірний період також проживали в с. Прилісне.

Крім того, відповідачем також не враховано, що згідно з довідкою від 07.03. 2025 №121, з метою підготовки до Універсіади студентів та інших змагань, позивачу було надано академвідпустку з 07.10.1992 по 01.09.1993, яку він провів у селі Прилісне, що також підтверджується поясненнями третіх осіб.

З наведених підставі позивач вважає, що має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням відповідно до статті 55 Закон №796-XII пенсійного віку на шість років та просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві не визнав позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити.

В обґрунтування цієї позиції вказав, що за результатом розгляду документів, які були надані позивачем до заяви про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, обчислений період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року, який становить 1 рік 4 місяці 5 днів (з 26.04.1986 по 30.08.1987).

ОСОБА_1 не зараховано до проживання в зоні гарантованого добровільного відселення період навчання з згідно архівної довідки №121 від 07.03.2025.

Зокрема, згідно з наданою довідкою №121 від 07.03.2025, ОСОБА_1 у період: з 01.09.1987 по 23.06.1988 навчався в університеті; з 24.06.1988 по 18.09.1989 проходив службу у Радянській Армії; з 19.09.1989 по 07.10.1992 продовжив навчання в університеті; 07.10.1992 по 01.09.1993 приймав участь у Універсіаді; з 01.09.1993 по 19.11.1993 продовжив навчання в університеті.

Також у вказаній довідці вказано місце знаходження університету м. Київ.

Тобто позивач у період: з 01.09.1987 по 23.06.1988, з 19.09.1989 по 07.10.1992 та з 01.09.1993 по 19.11.1993 навчався в університеті, що знаходиться в м. Києві, який не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення;

з 24.06.1988 по 18.09.1989 проходив службу у Радянській Армії і доказів про місце проходження військової служби не надані;

з 07.10.1992 по 01.09.1993 приймав участь у Універсіаді і доказів про місце проходження Універсіади не надані.

Отже, за наданим до позову доказами підтверджено фактичне постійне проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 з 26.04.1986 по 30.08.1987 менше ніж 3 роки (1 рік 4 місяці 5 днів), а тому позивач не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

З наведених підстав та з посиланням на актуальну практику Верховного Суду у подібній категорії справ, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є потерпілою (категорії 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.09.1993 (а.с.17).

Позивач 26.03.2025 звернувся до територіального управління ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, надавши необхідний пакет документів.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.03.2025.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 04.04.2025 №89 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки не підтверджено постійне проживання станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення.

У рішенні вказано, що проживання в зоні гарантованого добровільного відселення заявника станом на 01 січня 1993 року становить 1 рік 04 місяці 5 днів. Страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 33 роки 0 місяців 0 днів. Позивачу не зараховано до проживання в зоні гарантованого добровільного відселення період навчання згідно архівної довідки №121 від 07.03.2025, оскільки навчальний заклад знаходиться в м. Києві, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.32).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України. Так у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Статтею 15 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

За змістом пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

У пункті 3 частини першої статті 14 Закону №796-XII визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону №796-XII.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 4 частини 2 статті 55 Закону №796-XII передбачено зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, для потерпілих від аварії на Чорнобильської ЧАЕС, які постійно проживали чи постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зменшення віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (категорія 3).

При цьому приміткою до цього пункту визначено, що початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону (частина третя статті 55 Закону №796-XII).

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При призначенні пенсії за віком із врахуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ, до заяви про призначення пенсії додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, а саме: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи; довідка про період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1), з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.01.2024 за №1/41346), які набрали чинності 15.02.2024, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Пунктом 2.22 розділу II Порядку №22-1 установлено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, однак наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23).

Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

З матеріалів справи слідує, що підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 04.04.2025 є не підтвердження права на зменшення пенсійного віку, оскільки позивач фактично проживав на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше 3 років.

Отже, ключовим питанням є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

У спірних правовідносинах для визначення права позивача на застосування положень статті 55 Закону №796-XII період постійного проживання (праці) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01.01.1993 слід обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993.

Довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 26.03.2025 підтверджено, що у період з 26.04.1986 по 30.08.1987 та з 29.09.1994 по даний час позивач проживав у с. Прилісне Камінь-Каширського району Волинської області, яке відносено до зони гарантованого добровільного відселення. Отже, згідно з вказаною довідкою позивач станом на 01.01.1993 проживав у зоні гарантованого добровільного відселення лише з 26.04.1986 по 30.08.1987, що становить 1 рік 4 місяці 5 днів (а.с.31).

З матеріалів справи також слідує, що відповідачем не зараховано до проживання в зоні гарантованого добровільного відселення період навчання позивача з згідно архівної довідки №121 від 07.03.2025 (а.с.30). З вказаної довідки, вбачається, що ОСОБА_1 у період з 01.09.1987 по 23.06.1988 навчався на лісогосподарському факультеті Українського державного аграрного університету; з 24.06.1988 по 18.09.1989 проходив службу у Радянській Армії; з19.09.1989 по 07.10.1992 продовжив навчання в університеті; з 07.10.1992 по 01.09.1993 приймав участь у Універсіаді; з 01.09.1993 по 19.11.1993 продовжив навчання в університеті. Також у вказаній довідці вказано місце знаходження університету м. Київ.

Таким чином, відповідач, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, встановив, що ОСОБА_1 у період: з 01.09.1987 по 23.06.1988, з 19.09.1989 по 07.10.1992 та з 01.09.1993 по 19.11.1993 навчався в університеті, що знаходиться в м. Києві, який не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення; з 24.06.1988 по 18.09.1989 проходив службу у Радянській Армії і доказів про місце проходження військової служби не надані; з 07.10.1992 по 01.09.1993 приймав участь в Універсіаді (при цьому доказів про місце проходження Універсіади не надані).

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами представника ГУ ПФУ в Харківській області стосовно того, що наданими ОСОБА_1 документами підтверджено, що він станом на 01.01.1993 працював (проживав) на території гарантованого добровільного відселення - 1 рік 4 місяці 5 днів.

Отже, за наданими відповідачу документами, підтверджено фактичне постійне проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 з 26.04.1986 по 30.08.1987 менше ніж 3 роки, а тому ГУ ПФУ в Харківській області правильно вказало в оскаржуваному рішенні, що позивач не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 зазначив, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини. Постійне місце навчання на денній формі нерозривно пов`язане з постійним місцем проживання особи, а відтак період навчання позивача у місті Жовті Води Дніпропетровської області (не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення) спростовує факт його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у цей період, що виключає можливість врахування такого періоду до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Верховний Суд у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01.01.993 позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Отже наявність одного лише посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС, без факту постійного фізичного перебування у зв`язку з проживанням/роботою у зоні не може надавати особі право на зниження пенсійного віку та відповідно призначення даного виду пенсії.

Долучені до матеріалів справи пояснення третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про періоди проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки згідно з ч.1 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

З огляду на вищевказане, суд зауважує, що саме довідка виконавчого комітету Прилісненської сільської ради №275 від 26.03.2025 (а не пояснення третіх осіб) є належним та допустимим доказом, який підтверджує період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення селі Прилісне Камінь-Каширського (Маневицького) району Волинської області.

Окрім того, навіть якщо теоретично взяти до уваги пояснення третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.35, 38, 41) стосовно того, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації у с. Прилісне у періоди між навчанням у 1987-1992 роках протягом 266 днів, то сумарно із встановленим 1 роком 4 місяцями 5 днями, період його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 все одно буде становити менше необхідних трьох років.

Пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Враховуючи встановлені обставини справи, вищевикладені норми чинного законодавства та актуальну практику Верховного Суду у подібній категорії справ, суд дійшов висновку, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області №89 від 04.04.2025 правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 рік не менше 3-х років.

З урахуванням правомірності рішення відповідача №89 від 04.04.2025, позовні вимоги зобов`язального характеру до ГУ ПФУ в Харківській області щодо зобов`язання призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 28.03.2025 не підлягають задоволенню також.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС України у випадку відмови в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, м. Харків, Майдан Свободи, держпром, 3, під`їзд, 2 поверх, ).

Суддя Т.М. Димарчук