Справа № 200/9968/25
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

09 січня 2026 року Справа №200/9968/25

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка

Олега Миколайовича ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ),

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника Урсаленка Б.О., звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану військовослужбовцю ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову НОМЕР_1 видати наказ, яким перерахувати та виплатити позивачу з 25.04.2022 року по 31.01.2024 року (за час перебування у полоні країною агресором), з 31.01.2024 року по 15.03.2024 року (перебування у стаціонарі НГУ Нові Санжари, з 15.03.2024 року по 25.03.2024 року (перебування на стаціонарі) та з 25.03.2024 року по 20.04.2024 року (перебування на стаціонарі) додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць. ОСОБА_1

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

22 грудня 2025 року ухвалою суду залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Постановляючи означену ухвалу суд виходив з того, що адміністративний позов направлено до суду 17.12.2025 року.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 дійшов висновку, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин). З урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.

Ураховуючи викладене, в спірних правовідносинах застосовується тримісячний строк звернення до суду, який станом на момент звернення до суду позивачем пропущено.

Стороною позивача у позові зазначено, що позивач захищаючи суверенність незалежної України отримав поранення та перебував у полоні з 25.04.2022 року по 31.01.2024 року, що підтверджується додатком 5 №69/53 від 08.04.2024 року, яке військова частина НОМЕР_1 , видала. Відповідач не видаючи наказ на виплату додаткової винагороди, порушує право позивача. Представник позивача також зазначив, що ним було направлено запит та заяву про досудове врегулювання, на що відповіді не отримано. Отже, позивач вважає, що звертається із даним адміністративним позовом в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАСУ.

З матеріалів адміністративного позову суд встановив, що позивача звільнено з військової служби 16 червня 2024 року.

В постанові від 06 грудня 2024 року в справі № 400/5432/24 Верховний Суд визначив початок спливу строку звернення до суду у аналогічних спірних правовідносинах зазначивши, що позивач мав бути обізнаний про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення не пізніше першого числа місяця, що слідує за наступним від оплаченого, тому тримісячний строк звернення до суду спливає через три місяці з дня, коли він дізнався про порушення свого права. Водночас суд дійшов висновку про безпідставність посилань касатора на те, що про порушення своїх прав щодо отримання грошового забезпечення в належному розмірі він дізнався лише з листа військової частини, оскільки про розмір виплаченого йому грошового забезпечення він дізнавався щомісячно, і не був позбавлений права під час проходження військової служби на звернення до відповідача про надання йому роз`яснень щодо складових виплаченого йому грошового забезпечення та проведених утримань податку та інших обов`язкових платежів.

Позовна заява не містила інших доводів, які обґрунтовують поважність пропуску строку звернення до суду із позовною заявою у розумні найкоротші строки (перебування на лікуванні, в небезпечних умовах, ізольованому середовищі, без доступу до інфраструктурних об`єктів або правової допомоги тощо).

23 грудня 2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, в обґрунтування якого останній зазначив, що позивач з початку військової агресії виконував бойові завдання по захисту нашої Батьківщини, в результаті чого військовослужбовець потрапив у полон до країни агресора, де перебував з 25.04.2022 по 31.01.2024 року, а потім з 31.01.2024 року по 15.03.2024 року (перебування у стаціонарі НГУ «Нові Санжари», з 15.03.2024 року по 25.03.2024 року (перебування на стаціонарі) та з 25.03.2024 року по 20.04.2024 року (перебування на стаціонарі). За правничим захистом позивач звернувся перший раз цього питання лише 25.07.2025 року і від цієї дати представник позивача почав представляти його інтереси і збирати відповідними адвокатськими запитами докази. Направлялися запити, скарги та заяви про досудове врегулювання, проте військова частина не отримувала листи та не надавала відповіді. Просив також врахувати, той факт, що позивач не може самостійно реалізувати свої права, так як є юридично необізнаною особою.

29 грудня 2025 року ухвалою суду в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено та продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви на строк не більше 5 днів.

Мотивуючи означену ухвалу суд зазначив, що поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

На обґрунтування доводів клопотання стороною позивача було надано до суду копію військового квитка, з якого суд встановив, що позивача звільнено з військової служби 16.06.2024 року, а також докази направлення заяви про досудове врегулювання спору 25.07.2025 року.

Надаючи оцінку доводам клопотання в контексті встановлених обставин спірних правовідносин, суд зазначив, що позивач звернувся за правничою допомогою більше ніж через рік після звільнення зі служби, водночас, строк звернення до суду відраховується від моменту, коли особа мала дізнатись про ймовірне порушення її прав, а не з моменту звернення за правовою допомогою. Водночас, із заявою про досудове врегулювання спору представник позивача звернувся 25.07.2025 року, а до суду 17.12.2025 року, при цьому представник позивача не обґрунтував, чому не звернувся до суду у розумні строки не отримавши відповіді військової частини, водночас, представник позивача не надав до суду копію цієї заяви для надання оцінки її змісту. Щодо доводів сторони позивача щодо відсутності необхідних фахових знань у галузі права, суд зазначив, що у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 360/3398/21 Верховний Суд дійшов висновку про те, що відсутність у позивача юридичної освіти чи необізнаність з нормами законодавства мають суб`єктивний характер та не є достатньою підставою для поновлення процесуального строку.

З 30 грудня 2025 року по 07 січня 2026 року суддя перебував у відпустці.

30 грудня 2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого останній окрім раніше зазначених доводів зазначив, що рішенням Конституційного Суду України № 1- р/2025 від 11 грудня 2025 року визнано неконституційною частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України (КЗпП) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних йому виплат.

08 січня 2026 року ухвалою суду в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено та продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви на строк не більше 5 днів.

В обґрунтування означеної ухвали суд зазначив, що Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 (Справа № 1-7/2024(337/24)) у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

Водночас, ч. 2 резолютивної вказаного рішення встановлено, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, висновки Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24) поширюються тільки на ті правовідносини, які виникли після набрання чинності означеним рішенням, тобто з 11.12.2025 року, і не змінюють правового регулювання правовідносин, які виникли до цієї дати.

Ураховуючи викладене, з 11 грудня 2025 року ст. 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022 року, втратила чинність, та відновила дію попередня редакція цієї норми.

Відтак, у період з 19.07.2022 року по 10 грудня 2025 року, коли виникли та закінчились спірні правовідносини у справі № 200/9968/25, підлягає застосуванню ст. 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX.

Таким чином, сам по собі факт ухвалення Конституційним Судом України рішення від 11.12.2025 № 1-р/2025 не змінює правової оцінки дотримання позивачем процесуальних строків у спірний період.

Ураховуючи викладене, покликання представника позивача на Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24) є безпідставними.

08 січня 2026 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням ідентичним попередньому клопотанню з покликанням на Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24).

Дослідивши доводи означеного клопотання суд зазначає, що не встановив підстав для поновлення строку звернення до суду, а всім заявленим стороною позивача доводам вже було надано оцінку в ухвалах суду про залишення позовної заяви без руху та про продовження процесуальних строків.

Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 виснувала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Водночас, у постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 140/9165/23 Верховний Суд, покликаючись на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 та постанови Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14919/22, звернув увагу на можливість позивача реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду самостійно або через представника, шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду, через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку, при цьому, неможливість вчинення таких дій потребує доказового обґрунтування.

Верховний Суд з-поміж іншого звернув увагу на те, що питання поновлення пропущених процесуальних строків вирішується судом в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Найпоширенішими підставами, за яких може бути поновлений пропущений строк звернення до суду, є, зокрема, форс-мажорні обставини або такі, що перебували поза контролем особи (аварії, катастрофи, природні явища) та інші об`єктивні причини, що не залежали від її волі (тяжка хвороба, неправомірні дії інших осіб тощо). Водночас, у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Станом на 09 січня 2026 року недоліки позовної заяви не усунуто.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Повернути позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки ://court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко