Справа № 200/6192/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року справа №200/6192/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду 15 жовтня 2025 року (повне судове рішення складено 15 жовтня 2025 року) у справі № 200/6192/25 (суддя в І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповдіач-2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.06.2025 за № 52 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 08.04.1991 по 02.09.1996;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вдруге розглянути її заяву від 04.06.2025 про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії, і зарахувати до страхового стажу період роботи з 08.04.1991 по 02.09.1996 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 07 червня 1983 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона звернулась із заявою про призначення пенсії за віком згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області винесено рішення про відмову у призначенні пенсії Позивачу. Поряд із цим, до страхового стажу не зараховано певні періоди роботи Позивача.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року позов задоволено.

Визнано від 12.06.2025 року за № 52 про відмову ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заву від 04.06.2025 року про призначення ОСОБА_1 , пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 08.04.1991 року по 02.09.1996 року відповідно до трудової книжки сер. НОМЕР_1 від 07 червня 1983 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на час звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла 62 роки 05 місяців 14 днів. Згідно з документами, доданих до заяви про призначення пенсії, страховий стаж Позивача становить 19 років 03 місяці 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону № 1058. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи з 08.04.1991 по 02.09.1996, оскільки відсутня підстава звільнення, що є порушенням Інструкцій.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), звернулась із заявою від 04.06.2025 до територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до Постанови № 25-1 за принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №52 від 12.06.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком.

Відповідно до вищезазначеного рішення зазнчано, що вік заявника 62 роки 5 місяців 14 днів.

Страховий стаж складає 19 років 3 місяців 12 дні.

Результати розгляду документів доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди:

- робота в колгоспі з 01.02.1983 по 22.05.1983, оскільки не не надано довідку про фактично відпрацьований мінімум трудової участі у громадському господарстві;

- з 08.04.1991 по 02.09.1995, оскільки відсутня підстава звільнення;

- з 01.02.2001 по 16.11.2001, оскільки відсутня інформація про сплату внесків у реєстрі застрахованих осіб.

Згідно трудової книжки сер. НОМЕР_1 від 07.06.1983 (в частині спірного періоду) Позивач працювала:

- з 08.04.1991 по 02.09.1996 керівником танцювального гуртка (запис 14-15).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 статті 4 КАС Україниїх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вже встановлено судом, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача спірний період роботи з 08.04.1991 по 02.09.1996, оскільки відсутня підстава звільнення, що є порушенням Інструкцій.

Як вже встановлено судом та про що зазначено вище, згідно трудової книжки сер. НОМЕР_1 від 07.06.1983 (в частині спірного періоду) Позивач працювала:

з 08.04.1991 по 02.09.1996 керівником танцювального гуртка (запис 14-15).

Суд зазначає, що УПФ не враховані положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Суд звертає увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 30 листопада 2018 року у справі №235/4179/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при оформленні підтверджуючих документів.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач неправомірно не зараховано позивачу до її загального страхового стажу періоду роботи з 08.04.1991 по 02.09.1996.

Незарахування спірних періодів стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункту 3.1 Рішення Конституційного Суду України у справі від 29 червня 2010 року № 1-25/2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Відтак, суд висновує, що відповідач приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення від 12.06.2025 за № 52.

З огляду на зазначене, рішення від 12.06.2025 за № 52 про відмову в призначенні пенсії Позивачу прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене та те, що розгляд заяви Позивача про призначення пенсії за віком здійснювався саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд першої інстанції з урахуванням положень частини 2 статті 9 КАС України, вірно вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заву від 04.06.2025 року про призначення ОСОБА_1 , пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 08.04.1991 по 02.09.1996 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 07 червня 1983 року.

Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.

Відповідно позов підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 200/6192/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 08 січня 2026 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук