Справа № 340/180/25
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/180/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: Заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області (вул. Степана Бандери, б. 7, м. Новоукраїнка, Кіровоградська область, 27100, ()

в інтересах держави в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (вул. Івана Франка, б. 19, м. Київ, 01601, )

до відповідача-1: Виконавчий комітет Новомиргородської міської ради (вул. Соборності, б. 227/7, м. Новомиргород, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26001, )

до відповідача-2: Органу з питань охорони культурної спадщини на території Новомиргородської міської територіальної громади (без статусу юридичної особи) (вул. Соборності, б. 227/7, м. Новомиргород, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26001)

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради () та Органу з питань охорони культурної спадщини на території Новомиргородської міської територіальної громади (без статусу юридичної особи) щодо невиконання вимог чинного законодавства України, що полягає у не вжитті заходів щодо складання облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Ґрунтовий могильник черняхівської культури», що розташований по вул. Комарова, б. 6, в м. Новомиргород Новоукраїнського району Кіровоградської області (охоронний орган 2323);

2) зобов`язати Виконавчий комітет Новомиргородської міської ради () та Органу з питань охорони культурної спадщини на території Новомиргородської міської територіальної громади (без статусу юридичної особи) виконати вимоги чинного законодавства України щодо складання облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Ґрунтовий могильник черняхівської культури», що розташований по вул. Комарова, б. 6, в м. Новомиргород Новоукраїнського району Кіровоградської області (охоронний орган 2323).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачами протягом тривалого часу не вжито заходів, щодо складання облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення.

Ухвалою суду від 31.01.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено строки для вчинення процесуальних дій (а.с. 101).

Ухвалу надіслано відповідачам поштою, рекомендованими листами та відповідно до повідомлень про вручення отримано відповідачами 07.02.2025 (а.с.106).

Відповідачі правом подати відзив на позовну заяву не скористалися.

Від Міністерства культури та стратегічних комунікацій України надійшли пояснення, за змістом яких, облікова документація на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Ґрунтовий могильник черняхівської культури», що розташований по вул. Комарова, б. 6, в м. Новомиргород, Новоукраїнського району Кіровоградської області (охоронний номер 2323), до Міністерства не надходила. Тому вважає, що позовні вимоги заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури підлягають задоволенню (а.с. 108-121).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Пам`ятку культурної спадщини місцевого значення «Ґрунтовий могильник черняхівської культури», що розташований по вул. Комарова, б. 6, в м. Новомиргород, Новоукраїнського району Кіровоградської області (охоронний номер 2323) включено в перелік пам`яток археології, який (за інформацією Департаменту культури та туризму Кіровоградської ОВА від 10.07.2024 № 29-01-19/858/0.29) було направлено до Міністерства культури та інформаційної політики України листом Департаменту від 26.07.2023 № 29-01-17/855/0.29, як об`єкти культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон), та не включених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України місцевого значення, та які рекомендовано щодо занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Згідно листа Міністерства культури та інформаційної політики України від 29.07.2024 № 06/15/6844-24, станом на дату листування ведеться підготовка проекту наказу про занесення об`єктів культурної спадщини Кіровоградської області (археологія) (в т.ч. зазначений об`єкт археології) до Реєстру з урахуванням рекомендацій Українського інституту національної пам`яті відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону.

Водночас, відповідно до інформації Новомиргородської міської ради від 04.07.2024 № 02-22/431/1, облікова документація на запитуваний об`єкт культурної спадщини не виготовлена.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Отже, бездіяльність відповідача, на думку прокурора, порушує інтереси держави у сфері дотримання вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», може призвести до руйнування об`єкта культурної спадщини та завдати збитків державі.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює, серед іншого, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною третьою статті 5 КАС України встановлено, що до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

За визначенням, наданим у статті 1 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі по тексту Закон №1697), прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Частиною 3 статті 23 Закону №1697 визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, частиною 4 статті 53 КАС України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Поняття «державний інтерес» необхідно розглядати як закріплену Конституцією та законами України, міжнародними договорами та актами, система основних цінностей у найважливіших сферах життєдіяльності українського народу та суспільства.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відтак, суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Водночас, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 815/1484/18, постанова від 13 квітня 2022 року.

З огляду на те, що прокурором в адміністративному позові вказано, які саме інтереси держави порушено протиправною бездіяльністю відповідачів, суд вважає, що у даному випадку наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду з цим позовом.

Судом встановлено, що об`єкт археології «Ґрунтовий могильник черняхівської культури», розташований за адресою вул. Комарова, 6 в м. Новомиргород Новоукраїнського району (охоронний номер №2323), внесений до Переліку нововиявлених пам`яток археології на території Кіровоградської області, що підлягають взяттю на державний облік.

Відповідно до листування між сторонами та отриманих відповідей на запити позивача судом встановлено, що відповідно до листа Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 04.07.2024, що надійшов на запит прокурора, облікова документація на об`єкт археології «Ґрунтовий могильник черняхівської культури», розташований за адресою вул. Комарова, 6 в м. Новомиргород Новоукраїнського району (охоронний номер №2323), не виготовлялась.

Інших доказів вжиття відповідачем відповідних заходів матеріали справи не містять.

Вказане, на думку прокурора, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, що й стало підставою для ініціювання даного спору в адміністративному суді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Основного Закону України).

Статтею 142 Конституції України та статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року №№1805-ІІІ (далі по тексту Закон №1805-ІІІ) передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: 2) реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; 3) ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; 5) подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення; 6) занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.

Порядок обліку об`єктів культурної спадщини регламентовано наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158 (далі по тексту - Порядок).

Зокрема, система обліку об`єктів культурної спадщини включає комплекс заходів із виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини, складання облікової документації, взяття нерухомих об`єктів культурної спадщини на державний облік, занесення чи незанесення нерухомого об`єкта культурної спадщини до Реєстру, ведення Реєстру, порядок присвоєння охоронних номерів, включення до Реєстру об`єкта культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, внесення змін до Реєстру (зміна категорії пам`ятки та вилучення пам`ятки з Реєстру), моніторинг та інвентаризацію нерухомих об`єктів культурної спадщини, формування облікових справ, порядок переміщення (перенесення) пам`яток, (п.п. 1.3. Порядку).

На об`єкт, який виявлено в процесі досліджень і щодо якого подано Картку до органу охорони культурної спадщини, складається облікова документація у складі облікової картки за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, до якої додаються коротка історична довідка та фотофіксація (п.п. 3.1. Порядку).

Уповноважений орган зобов`язаний забезпечити складання облікової документації на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини, внесений до Переліку до набрання чинності цим Порядком, у строк, що не перевищує 3 років з дати занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку (п.п. 4.8. Порядку).

Необхідність виготовлення облікової документації (облікова картка, паспорт, який є обліковим документом) на кожну нерухому пам`ятку та нововиявлений об`єкт було передбачено і Інструкцією Міністерства культури СРСР №203 від 13.05.1986, яка діяла до набрання чинності наказу Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158 «Про затвердження Порядку обліку об`єктів культурної спадщини».

Згідно зі статтею 1 Закону №1805-ІІІ об`єкт культурної спадщини визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природноантропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень.

Відповідно до статті 2 Закону №1805-ІІІ археологічні об`єкти культурної спадщини -це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Положеннями статті 5 Закону №1805-ІІІ передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема, занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №1805-ІІІ до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить:

здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини;

затвердження науково-проєктної документації з визначення меж і режимів використання пам`ятки місцевого значення та її зон охорони, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини (у разі встановлення такою документацією меж території пам`ятки місцевого значення та її зон охорони);

затвердження науково-проєктної (науково-дослідної) документації з визначення режиму використання пам`яток місцевого значення;

забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;

виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини;

призначення відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їхніх територій у разі виникнення загрози їх руйнування або пошкодження внаслідок дії природних факторів або проведення будь-яких робіт;

здійснення інших повноважень відповідно до закону.

Наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158 (у редакції наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 01.03.2024 № 158) затверджений Порядок обліку об`єктів культурної спадщини (далі - Порядок), відповідно до пункту 1.2 якого:

- замовник облікової документації особа або організація, яка замовляє розробку облікової документації на об`єкт (об`єкти) культурної спадщини (далі - Замовник);

- облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку фінансування робіт зі складання облікової документації, паспортизації, інвентаризації та моніторингу здійснюється за рахунок видатків, передбачених у державному та місцевих бюджетах, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку виявлення нерухомих об`єктів культурної спадщини та складання на них відповідної облікової документації забезпечують уповноважені органи, а також районні державні адміністрації, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, зокрема виконують функції Замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження нерухомих об`єктів культурної спадщини для їх взяття на облік та подальшої державної реєстрації.

Пунктом 3.1 Порядку визначено, що на об`єкт, який виявлено в процесі досліджень і щодо якого подано Картку до органу охорони культурної спадщини, складається облікова документація у складі облікової картки за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку, до якої додаються коротка історична довідка та фотофіксація.

Відповідно до пункту 4.9 Порядку Міністерство культури та стратегічних комунікацій України координує стан складання уповноваженими органами облікової документації та, у разі необхідності, приймає рішення про зобов`язання уповноваженого органу забезпечити складання облікової документації.

З аналізу наведених нормативних актів вбачається, що питання замовлення і першої стадії затвердження облікової документації щодо пам`яток місцевого значення покладається на районні державні адміністрації, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини.

Один із найголовніших пріоритетів у внутрішній політиці в Україні визначено збереження унікальних, в історичному значенні, рухомих та нерухомих пам`яток.

Водночас, незацікавленість та бездіяльність відповідачів у питанні збереження пам`яток завдає значної шкоди іміджу нашої держави, створює негативний суспільний резонанс та суперечить державній політиці з охорони культурної спадщини.

Відтак, не виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Ґрунтовий могильник черняхівської культури» свідчить про протиправну бездіяльність Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради та Органу з питань охорони культурної спадщини на території Новомиргородської міської територіальної громади.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що позивач довів суду правомірність заявлених вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, у справі відсутні, будь-які судові витрати у справі стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради () та Органу з питань охорони культурної спадщини на території Новомиргородської міської територіальної громади (без статусу юридичної особи) щодо невиконання вимог чинного законодавства України, що полягає у невжитті заходів щодо складання облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Ґрунтовий могильник черняхівської культури», що розташований по вул. Комарова, б. 6, в м. Новомиргород Новоукраїнського району Кіровоградської області (охоронний орган 2323).

Зобов`язати Виконавчий комітет Новомиргородської міської ради () та Органу з питань охорони культурної спадщини на території Новомиргородської міської територіальної громади (без статусу юридичної особи) забезпечити, у межах наданих повноважень, складання облікової документації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Ґрунтовий могильник черняхівської культури», що розташований по вул. Комарова, б. 6, в м. Новомиргород Новоукраїнського району Кіровоградської області (охоронний орган 2323).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО