Справа № 460/16055/24
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2026 року м. Рівне№460/16055/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом Заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави до Володимирецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

Заступник керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Володимирецької селищної ради (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів з приведення до належного стану об`єкта культурної спадщини - пам`ятки архітектури місцевого значення - палац Красицьких ХІХ ст., що розташована по вул. Горького, 2, смт. Володимирець та зобов`язати відповідача привести до належного стану об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури місцевого значення - палац Красицьких ХІХ ст., шляхом здійснення консерваційних та реставраційних робіт.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що прокуратурою за результатами виконання повноважень, визначених ст. 131 Конституції України, встановлено порушення інтересів Держави, а саме неналежне збереження пам`ятки архітектури місцевого значення палацу Красицьких ХІХ ст., що розташована по вул. Горького, 2, смт. Володимирець. Позивач зазначає, що балансоутримувачем вказаної пам`ятки архітектури є Управління соціально-культурної сфери Володимирецької селищної ради. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про охорону культурної спадщини", у разі, коли пам`ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов`язані привести цю пам`ятку до належного стану. 02.08.2024 внаслідок негоди відбулося руйнування даху Палацу, у зв`язку з цим будівля перебуває у край занедбаному стані, під загрозою остаточного руйнування та знищення, що беззаперечно свідчить про необхідність проведення першочергових робіт із реставрації і консервації, а заходи щодо приведення Палацу до належного стану Володимирецькою селищною радою не вживаються. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, в якому виклав свою позицію щодо позовних вимог. Відповідач зазначає, що балансоутримувачем пам`ятки архітектури місцевого значення палацу Красицьких ХІХ ст. є Управління соціал-культурної сфери Володимирецької селищної ради. Вказаним управлінням ініційовано укладання охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини - пам`ятку архітектури місцевого значення палац Красицьких ХІХ ст. з Управлінням культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації. Рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради схвалено Програму збереження культурної спадщини та розвитку музейної справи на 2025 - 2028 роки, основним завданням якої є проведення ремонтно- реставраційних робіт на пам`ятках культурної спадщини. У межах програми також планується виділення коштів для розробки проєктно-кошторисної документації, необхідної для консервації Палацу Красицьких ХІХ ст. Зазначене свідчить, що Володимирецька селищна рада неодноразово вживала та продовжує вживати заходи для приведення пам`ятки архітектури місцевого значення Палацу Красицьких ХІХ ст. до належного стану шляхом виконання консерваційних та реставраційних робіт. А тому відповідач вважає, що наявні підстави для закриття провадження у вказаній справі.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду 31.12.2024 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 31.12.2024.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2024 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 06.01.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

10.01.2025 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи в загальному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

23.01.2025 до суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

04.02.2025 позивач подав до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою від 21.02.2025 суд залишив без задоволення клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

21.08.2025 до суду надійшли додаткові пояснення у справі від позивача.

Ухвалою від 08.01.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Матеріалами справи підтверджується і сторонами визнається у їх заявчах по суті спору, що на території Володимирецької об`єднаної територіальної громади по вул. Горького, 2, в смт. Володимирець розташована пам`ятка архітектури місцевого значення, а саме Палац Красицьких ХІХ ст.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 22.11.2024 №197 "Про передачу майна комунальної власності Володимирецької селищної територіальної громади Управлінню соціальної культурної сфери Володимирецької селищної ради" балансоутримувачем пам`ятки архітектури місцевого значення Палацу Красицьких ХІХ ст. є Управління соціально-культурної сфери Володимирецької селищної ради.

Відповідно до облікової картки об`єкта культурної спадщини пам`ятки архітектури місцевого значення Палацу Красицьких ХІХ ст., остання перебуває у комунальній власності. У розділі "Перелік негативних чинників (загроз), що позначаються на об`єкті" зазначено, що безгосподарність та відсутність функції, відсутність охорони призвело до несанкційного проникнення, вандального руйнування стін, підлоги, перекриття механічним способом. Відсутність поточних ремонтних робіт спричинило системні руйнування покриття та втрату частини листів покрівлі, в наслідок чого розпочалися системні замокання та гниття конструкцій перекриття, стін, підлог і часткову їх втрату. Численні біопошкодження руйнують цегляну кладку стін, штукатурки та оздоблювальних матеріалів. Відсутність скла на вікнах та постійний атмосферний вплив призвели до вилущування, вивітрювання та осипання верхніх шарів фарбування. Аварійний стан конструкцій даху та перекриття поверхів становить загрозу для відвідувачів.

02.08.2024 внаслідок негоди відбулося руйнування даху Палацу Красицьких ХІХ ст.

Листом від 15.10.2024 №52/1-1759вих-24 Володимирецька селищна рада повідомила Вараську окружну прокуратуру, що у зв`язку з обмеженістю коштів в бюджеті територіальної громади заходи спрямовані на приведення пам`ятки архітектури місцевого значення Палацу Красицьких ХІХ ст. до належного стану селищною радою не вживалися.

Враховуючи зазначені обставини, заступник керівника Вараської окружної прокуратури, реалізуючи надані законом повноваження щодо захисту державних інтересів, звернувся до суду із даним позовом.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є бездіяльність відповідача щодо невжиття належних заходів з приведення до належного стану об`єкта культурної спадщини пам`ятки архітектури місцевого значення Палацу Красицьких ХІХ ст. та зобов`язання відповідача привести до належного стану об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення Палац Красицьких ХІХ ст., шляхом здійснення консерваційних та реставраційних робіт.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано Законом України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-III (далі Закон №1805).

За приписами статті 1 Закону №1805, культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Висновок про те, що збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема, у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, є одним із пріоритетних та головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування, неодноразово наводився Верховним Судом, зокрема у постановах від 19 та 11 вересня 2024 року у справі № 460/10903/22 та № 580/7276/21 відповідно.

Важливість забезпечення особливої охорони нерухомих об`єктів культурної спадщини та пріоритетності цього завдання для держави України неодноразово підкреслювались у правозастосовчій практиці Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21.

У цій постанові Великої Палати Верховного Суду (пункти 117 - 130) наводились аргументи того, що нерухомі об`єкти культурної спадщини, на відміну від іншого нерухомого майна, мають особливу правову природу. Такі об`єкти мають певні характерні властивості, з огляду на які вони мають цінність не тільки як нерухоме майно («матеріальну» цінність), а набувають історико-культурну цінність («нематеріальну», ідеологічну цінність).

Така «нематеріальна» цінність культурної спадщини не з`являється одразу після побудови нерухомого майна. Вона формується десятиліттями та століттями, оскільки суспільство може лише успадкувати її від попередніх поколінь.

Тому руйнування нерухомого об`єкта культурної спадщини завдає шкоди не лише його власнику або володільцю (які втратять внаслідок цього нерухоме майно), а і суспільству в цілому (оскільки разом із нерухомим майном буде безповоротно втрачено його «нематеріальну» історико-культурну цінність, що формувалась протягом поколінь).

З огляду на це нерухомі об`єкти культурної спадщини потребують особливої охорони, у тому числі - з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, для яких така охорона є одним із пріоритетних напрямків діяльності.

Важливість для держави України завдання щодо охорони культурної спадщини підкреслюється ратифікованими міжнародними конвенціями, зокрема, Конвенція про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини 1972 року, ратифікована Указом Президії Верховної Ради УРСР від 04 жовтня 1988 року № 6673-XI, у преамбулі відзначає, що пошкодження або зникнення будь-яких зразків культурної цінності чи природного середовища є згубним збідненням надбання всіх народів світу.

Відповідно до статті 4 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини 1972 року кожна держава - сторона цієї Конвенції визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної і природної спадщини, що зазначена у статтях 1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. З цією метою вона прагне діяти як власними зусиллями, максимально використовуючи наявні ресурси, так і, за необхідності, використовувати міжнародну допомогу і співробітництво, якими вона може користуватися, зокрема, у фінансовому, художньому, науковому й технічному відношеннях.

Конвенція про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи» №165-V від 20 вересня 2006 року, визначає, що архітектурна спадщина найяскравіше віддзеркалює багатство та розмаїття культурної спадщини Європи, є безцінним свідком нашого минулого і спільним надбанням всіх європейців.

Частинами першою та другою статті 3 вищезазначеної Конвенції встановлено, що кожна Сторона зобов`язується: вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.

Частина друга статті 4 цієї ж Конвенції визначає, зокрема, що кожна Сторона зобов`язується запобігати спотворенню, руйнуванню або знищенню об`єктів спадщини, що охороняються.

Відповідно частин першої - третьої статті 10 Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи кожна Сторона зобов`язується прийняти комплексну політику збереження архітектурної спадщини, яка: передбачає охорону архітектурної спадщини як одну з головних цілей планування забудови міської та сільської територій, а також забезпечує врахування цієї вимоги на всіх етапах розробки планів розвитку територій та виконання процедур видання дозволів на проведення робіт; заохочує програми реставрації та підтримання в належному стані архітектурної спадщини; розглядає збереження та освоєння архітектурної спадщини і освітницьку діяльність, пов`язану з нею, як один з головних напрямів політики в галузі культури, охорони навколишнього середовища і загального планування.

Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства» від 19 вересня 2013 року № 581-VII Україною ратифіковано Рамкову конвенцію Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства.

Відповідно до преамбули до Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони цієї Конвенції, у тому числі й Україна, наголошуючи, зокрема, на значенні й потенціалі розумного використання культурної спадщини як ресурсу сталого розвитку та якості життя в постійно мінливому суспільстві, посилаючись на різні документи Ради Європи, особливо на Європейську культурну конвенцію (1954 року), Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи (1985 року), Європейську конвенцію про охорону археологічної спадщини (переглянуту) (1992 року) та Європейську ландшафтну конвенцію (2000 року), домовилась: визнавати індивідуальну та колективну відповідальність стосовно культурної спадщини; наголошувати на тому, що збереження культурної спадщини та її стале використання спрямовані на розвиток людського потенціалу та якості життя; уживати необхідних заходів для застосування положень Конвенції щодо:

- ролі культурної спадщини у створенні мирного та демократичного суспільства, а також у процесах сталого розвитку культурного різноманіття та сприяння йому;

- найліпшої ефективної реалізації повноважень усіх відповідних громадських, інституційних та приватних учасників (пункти "b", "c", "d" статті 1 Конвенції).

Згідно із статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони зобов`язуються, зокрема: визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції ( пункти "a", "e", "f", "g" цієї статті Конвенції).

Вищенаведені положення актів міжнародного права аналізувались Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2023 року у справі № 380/13557/21, прийнятій у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду. У цій постанові Верховний Суд підкреслював, що культурна спадщина перебуває під охороною закону, а держава забезпечує збереження об`єктів, що становлять культурну цінність. Наголошувалось, що збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їх руйнуванню або заподіянню шкоди, є одним із пріоритетних і головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 14 Закону № 1805, занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:

а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання;

б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Згідно з частинами першою, другою статті 24 Закону №1805, власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №1805 у разі, коли пам`ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов`язані привести цю пам`ятку до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування).

Згідно положень абзаців 15 та 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» консервація - це сукупність науково обґрунтованих заходів, які дозволяють захистити об`єкти культурної спадщини від подальших руйнувань і забезпечують збереження їхньої автентичності з мінімальним втручанням у їхній існуючий вигляд. В свою чергу, реставрація - це сукупність науково обґрунтованих заходів щодо укріплення (консервації) фізичного стану, розкриття найбільш характерних ознак, відновлення втрачених або пошкоджених елементів об`єктів культурної спадщини із забезпеченням збереження їхньої автентичності.

Згідно з абз. 2 ч. 1. ст. 26 Закону №1805 консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

Пунктом 1.5 ДБН А.2.2-14-2016 «Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 29.12.2006 № 337 (далі ДБН А.2.2.-14-2016), закріплено, що вимоги до розроблення науково-проектної документації є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання в сфері збереження пам`яток.

В свою чергу, науково-проектна документація (відповідно до пп. 3.11 п. 3 ДБН А.2.2- 14-2016) - це сукупність текстових та графічних матеріалів, які на різних стадіях проектування визначають концептуальні чи принципові архітектурні, містобудівні, інженерні, конструктивні, технологічні та інші рішення, спрямовані на збереження пам`ятки. Проект розробляється на підставі вихідних даних для об`єкта реставрації, реставраційного завдання та на основі матеріалів комплексних наукових досліджень. Складається проект з текстових та графічних матеріалів, якими визначаються принципові архітектурні, містобудівні, інженерні, конструктивні і технологічного рішення, спрямовані на збереження пам`ятки (п.п.9.1 п. 9 ДБН А.2.2-14-2016).

Консерваційні роботи на пам`ятках визначаються необхідністю фізичного збереження пам`ятки в існуючому вигляді, максимального збереження автентичності об`єкта його культурної та історичної цінності, мінімального втручання в історичну субстанцію. Роботи з консервації пам`ятки можуть бути превентивними (запобіжними) або стабілізуючими, тобто визначатися наявністю такого технічного стану пам`ятки, коли з`являється загроза її збереженню, мають місце ознаки деформації і наслідки руйнівної дії, нерідко аварійного характеру. У свою чергу, реставраційні роботи, окрім фізичного збереження історичного вигляду пам`ятки, максимального збереження автентичності об`єкта, його культурної та історичної цінності, мінімального втручання в історичну субстанцію, передбачають відновлення частково втрачених чи пошкоджених елементів, розкриття характерних елементів об`єкта.

Беручи до уваги вищевикладене, суд погоджується із позицією позивача щодо того, що повноцінне приведення пам`ятки архітектури до належного стану можливе шляхом проведення комплексу робіт з консервації та реставрації.

Таким чином, судом встановлено, що ст. 27 Закону №1805 покладає обов`язок щодо приведення пам`ятки архітектури до належного стану одночасно як на її власника, так і на особу, в управлінні якої перебуває такий об`єкт.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Володимирецької селищної ради від 22.11.2024 №197 "Про передачу майна комунальної власності Володимирецької селищної територіальної громади Управлінню соціальної культурної сфери Володимирецької селищної ради" балансоутримувачем пам`ятки архітектури місцевого значення Палацу Красицьких ХІХ ст. є Управління соціально-культурної сфери Володимирецької селищної ради.

За наведеного суд дійшов висновку, що приведення до належного стану пам`ятки архітектури місцевого значення Палацу Красицьких ХІХ ст. має здійснюватися Володимирецькою селищною радою. Разом з тим бездіяльність щодо зазначеної пам`ятки з кожним роком погіршує її стан через дію природних чинників, призводить до збільшення як кількості та обсягу робіт, так і їх загальної вартості, а також може спричинити повне руйнування та неможливість відновлення пам`ятки, що наразі перебуває у критичному аварійному стані.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права, суд дійшов до висновку, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності щодо не приведення до належного стану пам`ятки архітектури місцевого значення, а тому суд вважає, що у цій справі наявні фактичні та правові підстави для ухвалення судом рішення про повне задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів з приведення до належного стану об`єкта культурної спадщини пам`ятки архітектури місцевого значення - Палацу Красицьких ХІХ ст., що розташована по вул. Горького, 2, смт. Володимирець та зобов`язання відповідача привести до належного стану об`єкт культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення - Палац Красицьких ХІХ ст., шляхом здійснення консерваційних та реставраційних робіт

5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави до Володимирецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради щодо невжиття заходів з приведення до належного стану об`єкта культурної спадщини - пам`ятки архітектури місцевого значення - Палацу Красицьких ХІХ ст., що розташована по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Володимирецьку селищну раду привести до належного стану об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури місцевого значення - палац Красицьких ХІХ ст., шляхом здійснення консерваційних та реставраційних робіт

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 08 січня 2026 року.

Учасники справи:

Позивач - Заступник керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави (м-р Будівельників, 1, м. Вараш, Вараський р-н, Рівненська обл., 34403, ЄДРПОУ/РНОКПП )

Відповідач - Володимирецька селищна рада (вул. Повстанців, 21, с-ще Володимирець, Вараський р-н, Рівненська обл., 34300, ЄДРПОУ/РНОКПП 04388113)

Суддя Олександр МАКСИМЧУК