Справа № 440/5824/25
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/5824/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/5824/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

29.04.2025 адвокат Ольховський Олег Геннадійович, здійснюючи на підставі ордера (серія АВ №1199366 від 29.04.2025) представництво інтересів ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі - ГУПФ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ в Полтавській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ в Полтавській області від 21.01.2025 №79 про відмову у призначенні з 14.01.2025 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати ГУПФ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.02.1990 по 21.10.1991, з 24.10.1991 по 24.09.1994, з 26.11.1996 по 30.06.2000 та здійснити призначення з 14.01.2025 і виплату йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних обставин трудової діяльності позивача, що призвело до протиправної відмови у призначенні йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву представник ГУПФ в Полтавській області висловив свої заперечення проти задоволення позову. Зазначив, що ОСОБА_1 14.01.2025 звернувся через вебпортал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, надавши наступні документи: трудову книжку, військовий квиток, довідку про навчання, паспорт, код. За принципом екстериторіальності заяву опрацьовано ГУПФ в Полтавській області. Аналіз наданих документів показав, що загальний страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 25 років 0 місяців 29 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. До загального стажу не зараховано період роботи з 01.02.1990 по 21.10.1991 згідно із записами його трудової книжки, оскільки відсутні дата та номер наказу на прийняття на роботу. Період роботи з 24.10.1991 по 24.09.1994 не зараховано, оскільки відсутній підпис відповідальної особи, період роботи з 26.11.1196 по 28.12.2001 рік - оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб за період з 01.07.2000 по 28.12.2001. У зв`язку з цим ГУПФ в Полтавській області прийнято рішення №79 від 21.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком за відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку (а.с. 24-26).

19.05.2025 до суду засобами системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву від ГУПФ в Одеській області, в якому представник повторив доводи, що наведені вище (а.с. 75-77).

Розгляд справи судом здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Красноярськ-26, 14.01.2025 звернувся через територіальний орган Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії (а.с. 63-64). До заяви позивач окрім документів, що посвідчують особу, додав трудову книжку серія НОМЕР_1 від 09.09.1981 (а.с. 34-36), військовий квиток серії НОМЕР_2 від 30.05.1983 (а.с. 30-31), архівну довідку Національного університету "Одеська політехніка" про навчання від 14.11.2024 №583/84 (зворот а.с. 33).

Відповідно до записів про відомості про роботу трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 09.09.1981 ОСОБА_1 :

- 01.02.1990 прийнятий на посаду водія на підприємство "Каштан";

- 21.10.1991 звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП;

- 24.10.1991 прийнятий на посаду інженера ІІІ категорії у Впроваджувальний інженерний центр "ТСВТ";

- 15.09.1993 переведений на посаду старшого інженера ВІЦ "ТСВТ";

- 24.04.1994 звільнений за власним бажанням;

- 25.04.1994 прийнятий на посаду заступника директора на Мале підприємство "Кредо";

- 11.10.1995 звільнений за власним бажанням;

- 12.10.1995 прийнятий на посаду заступника директора Українсько-Кіпрського трасту компанії "Дніпроінком траст";

- 07.03.1996 звільнений за власним бажанням;

- 26.11.1996 обійняв посаду директора фірми ВАТ "Наш Час";

- 28.12.2001 звільнений у зв`язку із закриттям фірми.

Заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУПФ в Полтавській області, яким 21.01.2025 прийнято рішення №79 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку (а.с. 14). Аналіз наданих документів показав, що загальний страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 25 років 0 місяців 29 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. До загального стажу не зараховано період роботи з 01.02.1990 по 21.10.1991 згідно із записами трудової книжки, оскільки відсутні дата та номер наказу про прийняття на роботу, період роботи з 24.10.1991 по 24.09.1994 - оскільки відсутній підпис відповідальної особи, період роботи з 26.11.1996 по 28.12.2001 - оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб за період з 01.07.2000 по 28.12.2001.

Позивач вважає протиправними мотиви відмови, оскільки, на його переконання, існують усі умови, необхідні для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за наявності стажу роботи за періоди з 01.02.1990 по 21.10.1991, з 24.10.1991 по 24.09.1994, з 26.11.1996 по 30.06.2000, підтверджених записами трудової книжки.

З цих підстав позивач через представника звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права на призначення пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV, як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу - з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004 (до набрання чинності Закону №1058-IV), що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам Закону корелює пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), за змістом якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи за період до набрання чинності Законом №1058-IV, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Предмет спору у цій справі зводиться до з`ясування обставин правомірності рішення пенсійного органу щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV.

Так, у рішенні ГУПФ в Полтавській області від 21.01.2025 №79 фактичною підставою для відмови позивачу взято обставини відсутності необхідного страхового стажу у кількості 31 року за наявного 25 років 0 місяців 29 днів.

За твердженням пенсійного органу, період з 01.02.1990 по 21.10.1991 не зараховано до загального стажу, оскільки у трудовій книжці відсутні дата та номер наказу на прийняття на роботу, період роботи з 24.10.1991 по 24.09.1994 - оскільки відсутній підпис відповідальної особи, період роботи з 26.11.1996 по 28.12.2001 - оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб за період з 01.07.2000 по 28.12.2001.

Оцінюючи на предмет обґрунтованості такий мотив відмови у призначенні пенсії, суд дослідив наявну в матеріалах справи копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , зі змісту якої з`ясував, що дійсно під записами за період роботи на підприємстві "Каштан" з 01.02.1990 по 21.10.1991 відсутні відомості про номер і дату наказу, на підставі якого позивача прийнято на роботу, а за період роботи у Впроваджувальному інженерному центрі "ТСВТ" з 24.10.1991 по 24.04.1994, а саме - на стор. 10 - 11 під записами від 15.09.1993 та від 24.04.1994 та під час роботи на Малому підприємстві "Кредо" за період з 25.04.1994 по 11.10.1995 під записом від 25.04.1994 - відсутні підписи відповідальної особи.

При цьому, відповідно до форми РС-право (а.с. 33) стаж ОСОБА_1 складає 25 років 8 місяців і 1 день. Не зараховано період з 01.02.1990 по 24.04.1994, а не по 24.09.1994, як помилково зазначено у рішенні ГУПФ в Полтавській області від 21.01.2025 №79.

Так чи інакше, суд надає оцінку поведінці відповідача в частині висновку щодо незарахування до страхового стажу позивача саме періодів з 01.02.1990 по 21.10.1991 та з 24.10.1991 по 24.09.1994.

Слід зазначити, що порядок ведення трудових книжок у 1991 році регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (надалі - Інструкція №162), а в подальшому - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (надалі - Інструкція №58).

Пунктом 1 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (надалі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №656, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності робітника. Відомості про робітника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою. В трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, освіта, професія, спеціальність.

Відповідно до пункту 18 Порядку №656, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, збереженню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, збереження і видачі трудових книжок посаді особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Так само, відповідно до пунктів 2.3 і 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, оскільки обов`язок з ведення трудових книжок законодавцем покладено на підприємства, установи, організації, то обставини її неналежного заповнення не можуть позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу та на отримання пенсії з його врахуванням.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже й не може бути обмежений у праві врахування до трудового (страхового) стажу періодів його роботи з 01.02.1990 по 21.10.1991 та з 24.10.1991 по 24.09.1994.

З приводу незарахування періоду трудової діяльності ОСОБА_1 з 26.11.1996 по 28.12.2001 з мотивів відсутності даних в реєстрі застрахованих осіб за період з 01.07.2000 по 28.12.2001 варто зазначити, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Цьому праву застрахованої особи кореспондує обов`язок страхувальника сплачувати страхові внески незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону №1058-IV).

З аналізу вказаних правових норм суд доходить висновку про те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки саме воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Відсутність даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 26.11.1996 по 30.06.2000, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути.

Відтак періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 01.02.1990 по 21.10.1991, з 24.10.1991 по 24.09.1994 та з 26.11.1996 по 30.06.2000 підлягають зарахуванню до його страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що рішення ГУПФ в Полтавській області №79 від 21.01.2025 є необґрунтованим, оскільки прийняте без належної оцінки обставин, що мають значення для його прийняття, у зв`язку з чим таке рішення суд визнає протиправним та скасовує його, а позов у відповідній частині вимог - задовольняє.

З приводу ж вимог позивача про зобов`язання ГУПФ в Одеській області призначити пенсію з 14.01.2025 суд зазначає, що уповноваженим органом з цих питань є відповідний орган пенсійного фонду, до виключної компетенції якого входить розгляд документів, у тому числі і поданих вперше.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, який здійснював розгляд заяви, у даному випадку - до повноважень ГУПФ в Полтавській області.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, який зазначав, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин позов у частині вимог щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком суд залишає без задоволення.

Натомість, обираючи належний та достатній спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ в Полтавській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 14.01.2025 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.02.1990 по 21.10.1991, з 24.10.1991 по 24.09.1994, з 26.11.1996 по 30.06.2000 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.09.1981.

Тому вимоги позивача щодо зобов`язання ГУПФ в Одеській області провести виплату призначеної пенсії задоволенню не підлягають.

Тож у цій частині вимог позов також слід залишити без задоволення, а позов у цілому - задовольнити частково.

З урахуванням приписів ст. 139 КАС України суд констатує право позивача на половину судових витрат, які складаються лише із сум сплаченого судового збору за звернення до суду з позовом у розмірі 968,96 грн, які слід стягнути у розмірі 484,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ в Полтавській області, як суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо допустив порушення прав позивача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 у справі №440/5824/25 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.01.2025 №79.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 14.01.2025 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.02.1990 по 21.10.1991, з 24.10.1991 по 24.09.1994, з 26.11.1996 по 30.06.2000 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.09.1981.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун