Справа № 320/64619/25
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

09 січня 2026 року м. Київ № 320/64619/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт наказу про призов на військову службу ОСОБА_1 ; зобов`язати Відповідача звільнити позивача з військової служби за станом здоров`я.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви встановленим Кодексом адміністративного судочинства України вимогам, ухвалою суду від 01 січня 2026 року позов залишено без руху та надано позивачу час на усунення виявлених недоліків шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного, характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права;

- індивідуального акту, який засвідчує протиправні дії відповідача (наказ про призов на військову службу);

- уточненої позовної заяви (у кількості примірників, відповідно до кількості учасників справи та один для суду), яка відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема щодо опису обставин справи, доказів на підтвердження обставин, підстави позовних вимог тощо.

На виконання вимог ухвали суду від 01 січня 2026 року позивач зазначив, що не має можливості надати до суду оскаржуваний наказ, оскільки відповідний орган його не надає.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач послався на те, що з 01 грудня 2025 року перебуває на стаціонарному лікуванні в КП «ДОСЛЦ «Солоний лиман» ДОР». Згідно з наданою медичною документацією, позивачу встановлено діагноз: наслідки перенесеної важкої закритої черепно-мозкової травми (забій головного мозку, перелом кісток черепа), нижній спастичний парапарез, порушення функції ходьби.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас частиною третьою статті 122 КАС України передбачено можливість установлення спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають пріоритет у застосуванні порівняно із загальним строком.

Таким спеціальним строком є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби.

Строк звернення до суду не є формальністю, а стосується виключно питання можливості прийняття позовної заяви до розгляду по суті. Його дотримання спрямоване на забезпечення принципу правової визначеності у публічно-правових відносинах та стабільності правового статусу їх учасників.

Конституційний Суд України у рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 зазначив, що встановлення процесуальних строків звернення до суду є допустимим механізмом реалізації права на судовий захист і не порушує змісту та обсягу цього права.

Суд звертає увагу, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду не містить вичерпного переліку поважних причин їх пропуску. Оцінка таких причин здійснюється з урахуванням їх об`єктивності, непереборності, реальності та наявності причинно-наслідкового зв`язку між відповідними обставинами і неможливістю своєчасного звернення до суду.

Верховним Судом сформовано сталі критерії поважності причин пропуску строку звернення до суду, відповідно до яких такими причинами можуть бути лише обставини, що: безпосередньо унеможливлювали або істотно ускладнювали вчинення процесуальних дій; виникли об`єктивно та незалежно від волі особи; існували протягом усього або значної частини строку, який пропущено; підтверджені належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги стосуються наказу про призов на військову службу.

Отже, про можливе порушення своїх прав позивач дізнався або повинен був дізнатися з моменту призову на військову службу, тобто у березні 2025 року.

Разом із тим до суду позивач звернувся лише у грудні 2025 року, тобто зі значним пропуском установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України місячного строку - майже у дев`ять разів.

Посилання позивача на стан здоров`я як на поважну причину пропуску строку суд оцінює критично.

Із наданих медичних документів убачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні лише протягом грудня 2025 року. Указаний період суд визнає таким, що об`єктивно міг ускладнювати можливість звернення до суду.

Водночас позивач не навів жодних пояснень і не надав доказів на підтвердження існування об`єктивних та непереборних перешкод для звернення до суду у період з березня 2025 року по листопад 2025 року включно.

Суд також враховує правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких не визнаються поважними причинами пропуску строку звернення до суду, зокрема:

перебування на лікарняному або у відпустці (постанова від 06.03.2019 у справі № 805/1985/18-а);

перебування під амбулаторним наглядом (постанова від 26.03.2020 у справі № 805/2688/18-а);

лікування в умовах денного стаціонару (постанова від 13.03.2019 у справі № 826/13430/17).

Практика Європейського суду з прав людини також виходить з того, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема шляхом встановлення процесуальних строків, за умови дотримання принципів пропорційності та правової визначеності (рішення у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», «Перез де Рада Каванільєс проти Іспанії»).

ЄСПЛ наголошує, що поновлення пропущених строків є винятком із загального правила та можливе лише за наявності об`єктивних і непереборних обставин, а безпідставне поновлення строків підриває принцип правової визначеності.

Суд окремо зазначає, що встановлення та застосування процесуальних строків звернення до суду є допустимим обмеженням права на доступ до правосуддя і не порушує його сутності за умови дотримання принципу пропорційності.

Відповідно до практики ЄСПЛ обмеження права доступу до суду є допустимим, якщо воно: переслідує легітимну мету; пропорційним поставленій меті; не позбавляє особу самого змісту права на судовий захист.

Запровадження у даній категорії спорів скороченого місячного строку звернення до суду переслідує легітимну мету - забезпечення оперативності вирішення публічно-службових спорів та стабільності правового статусу їх учасників.

Такий строк не є надмірним або таким, що унеможливлює реалізацію права на судовий захист, оскільки: його перебіг пов`язаний з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав; процесуальне законодавство передбачає можливість його поновлення у разі наявності поважних причин; реалізація права на звернення до суду залежить від належної процесуальної активності самого позивача.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що встановлення скорочених строків звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби є пропорційним втручанням у право на доступ до суду та не порушує статтю 6 Конвенції (зокрема, постанова від 12.09.2019 у справі № 826/3318/17).

Суд також враховує, що при оцінці дотримання принципу пропорційності підлягає аналізу не лише сам факт пропуску строку, а й поведінка позивача протягом усього періоду, що передував зверненню до суду.

У даному випадку пропуск установленого законом строку є значним, а наведені позивачем причини не охоплюють усього періоду пропуску та не свідчать про існування обставин, які б об`єктивно та непереборно позбавляли його можливості звернутися до суду у встановлений законом строк.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позивач не довів наявності поважних, об`єктивних та непереборних причин, які б унеможливлювали його звернення до адміністративного суду у встановлений законом строк.

Ухвалою суду від 01 січня 2026 року позивачу було надано можливість подати заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням вагомих, переконливих та належно підтверджених доказами підстав, які б свідчили про існування об`єктивних і непереборних обставин, що охоплювали увесь період пропуску строку звернення до суду. Однак подана позивачем заява таких підстав та доказів не містить.

При цьому суд наголошує, що під час вирішення питання про поновлення строку звернення до суду він не наділений повноваженнями самостійно встановлювати або створювати поважні причини пропуску строку замість сторони, а здійснює оцінку виключно тих обставин і доказів, на які посилається позивач та які подані ним на підтвердження відповідної заяви.

Разом з тим відмова у поновленні строку звернення до суду не позбавляє позивача права на повторне звернення до адміністративного суду за умови подання позовної заяви разом із належно обґрунтованою заявою про поновлення строку та наданням вагомих і переконливих доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку за весь період такого пропуску.

На переконання суду, вищезазначені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам Кодексу адміністративного судочинства України та недоліки позовної заяви не усунені в спосіб, визначений вищезазначеною ухвалою суду від 01 січня 2026 року.

Керуючись статтями 94, 122, 123, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, зокрема із зазначенням доказів на підтвердження викладених позивачем обставин.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Панченко Н.Д.