Справа № 620/12264/25
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/12264/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також відповідач), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.10.2025 №99 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 з 08.10.2025 із врахуванням заробітної плати згідно довідки про заробітну плату № 60-0052/79 видану 06.02.2023 Національним Банком України за період з 01.07.1994 по 31.07.1995 та виплатити виниклу заборгованість з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, 08.04.2025 позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказана заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та прийнято рішення № 99 від 15.10.2025 про відмову в проведенні перерахунку пенсії. З даним рішенням позивач не погоджується, вважає його таким, що порушує право позивача на отримання пенсії у повному обсязі, у зв`язку з чим звернулась з даним позовом до суду.

У відзиві відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що дослідивши заяву позивача від 08.10.2025 та довідку № 60-0052/79 від 06.02.2023, видану Національним банком України, управлінням встановлено, що зазначена довідка не містить інформації про особу, а саме не вказано власне ім`я, прізвище та по батькові кому нарахована заробітна плата за відповідний період, що унеможливлює зарахування до заробітку позивачки зазначених сум.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком.

04.03.2025 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії зміна періоду 60 місяців до 01.07.2000.

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 99 від 11.03.2025 про відмову у перерахунку пенсії, оскільки відповідно до довідок про зарплату № 60-0052/19, № 60005280 виданих 06.02.2023 Національним банком України за період з 01.07.1994 по 31.07. 1995 відмовити до надходження акту перевірки вище зазначеної довідки або надання первинних документів.

У подальшому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проведено перевірку довідок за аналогічною посадою про заробітну плату для призначення (перерахунку) пенсії від 06.02.2023 № 60-0052/79, № 60-0052/80 на гр. ОСОБА_1 , виданих Національним банком України за період роботи з липня 1994 року по липень 1995 року в АБ «INKO» та складено акт № 2600-0903-1/2214 перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії.

Відповідно до копії акту № 2600-0903-1/2214 перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії встановлено наступні висновки: «За результатами перевірки довідок за аналогічною посадою про заробітну плату для призначення (перерахунку) пенсії від 06.02.2023 № 60-0052/79, № 60-0052/80 на гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), виданих Національним банком України () за період роботи: з липня 1994 року по липень 1995 року в АБ «INKO», розбіжностей з даними первинних документів не встановлено.

08.10.2025 позивач повторно звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, у зв`язку зі зміною періоду 60 місяців до 01.07.2000.

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення № 99 від 15.10.2025 про відмову у перерахунку пенсії. В обгрунтування вказаної відмови відповідач зазначив, що в результаті аналізу даних з`ясовано, що до заяви заявниця додала довідку за аналогічною посадою про заробітну плату для обчислення пенсії від 06.02.2023 №60-0052/79, видану Національним банком України. Надана довідка не містить інформації про особу, а саме не вказано власне прізвище та ім`я кому нарахована заробітна плата за відповідний період, що унеможливлює зарахування до заробітку зазначених сум.

Вважаючи рішення відповідача № 99 від 15.10.2025 про відмову у перерахунку пенсії протиправними позивач звернулась до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення, у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як зазначено у статті 1 цього Закону, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Положенням частини 2 статті 5 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 визначено, що виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Умови призначення та розмір пенсії за віком визначено статтями 26, 27 Закону №1058-IV. В свою чергу, статтею 28 Закону №1058-IV врегульовано мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 р. становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року, а, починаючи з 1 липня 2000 року, індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку.

Розділом ІІ Порядку №22-1 передбачено види документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з абзацом 2 підпункту 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно абзацу 3 підпункту 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 у разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 2.10 розділу ІІ Порядку №22-1).

Зміст зазначених норм права свідчить, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні заробітної плати при перерахунку пенсії.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, від 12.04.2021 у справі №219/4550/17, від 03.06.2021 у справі № 127/8001/17.

Верховним Судом у постанові від 26.10.2022 у справі № 808/1735/18 викладено наступний правовий висновок: «обов`язковою умовою для обчислення пенсії, з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Порядком визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №919 від 05 липня 2006 року (далі Порядок №919), запроваджено механізм визначення заробітної плати для обчислення пенсії у разі втрати первинних документів про нарахування та підприємствами заробітної плати за основним місцем роботи застрахованої особи та страхового стажу.

Так, відповідно до Порядку №919 за період роботи до 01 січня 1998 року заробітна плата (дохід) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні, визначається за наявності підприємства, де працювала особа, або його правонаступника - виходячи з розміру середньої заробітної плати за відповідною професією (посадою) на такому підприємстві, що склалася у кожному місяці роботи, за який втрачено документи про нарахування та виплату заробітної плати (доходу).

За відсутності на підприємстві або в його правонаступника відповідної професії (посади) заробітна плата визначається, виходячи з розміру середньої заробітної плати за аналогічною професією (посадою) на такому підприємстві або в його правонаступника. Довідка про середню заробітну плату за відповідною або аналогічною їй професією (посадою) надається підприємством, де працює (працювала) особа, або його правонаступником.

Із системного аналізу наведених вище норм слідує, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено. При цьому визначальним критерієм для включення відповідного заробітку до суми доходу, з якого обчислюється пенсія, є нарахування внесків на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №341/1132/17.

Судом встановлено, що листом від 06.02.2023 Національний банк України повідоми позивача, що відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України є зберігачем архівних документів неплатоспроможних банків, а саме АБ «ІNКО». Документи (особові рахунки або розрахункові відомості із заробітної плати) за. період роботи в Прилуцькій філії АБ «ІNКО» на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором АБ «ІNКО» не передавалися. Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів від 05.07.2006 № 919 «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» надав довідки, які сформовані за період роботи з 11.07.1994 по 23.12.1994 за аналогічними посадами заступника керуючого Запорізької та Кременчуцької філії АБ «ІNКО» та з 26.12.1994 року по 11.07.1995 року виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу) за аналогічними посадами начальника кредитного відділу Інвестиційного відділення та Хмельницької філії АБ «ІNКО» та надав довідку № 60-0052/79 від 06.02.2023 про заробітну плату для обчислення пенсії.

Відповідно до копії акту № 2600-0903-1/2214 перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії проведеної Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві встановлено, що за результатами перевірки довідок за аналогічною посадою про заробітну плату для призначення (перерахунку) пенсії від 06.02.2023 № 60-0052/79, № 60-0052/80 на гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), виданих Національним банком України () за період роботи: з липня 1994 року по липень 1995 року в АБ «INKO», розбіжностей з даними первинних документів не встановлено.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 99 від 15.10.2025 відмовлено у перерахунку пенсії. В обгрунтування вказаної відмови відповідач зазначив, що в результаті аналізу даних з`ясовано, що до заяви заявниця додала довідку за аналогічною посадою про заробітну плату для обчислення пенсії від 06.02.2023 №60-0052/79, видану Національним банком України. Однак надана довідка не містить інформації про особу, а саме не вказано власне прізвище та ім`я кому нарахована заробітна плата за відповідний період, що унеможливлює зарахування до заробітку зазначених сум.

Так, відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

При цьому суд враховує, що ні Порядком №22-1, ні іншим нормативним документом не визначено вичерпного переліку тих первинних документів, якими повинна підтверджуватись довідка про заробітну плату для обчислення пенсії.

У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Таким чином, у разі сумнівів щодо розміру заробітної плати позивача за періоди роботи в АБ «INKO», пенсійний орган мав право та можливість вимагати відповідні документи шляхом надсилання запитів про отримання необхідних відомостей, а також здійснити перевірку обґрунтованості видачі довідок, за результатами якої скласти акт перевірки, оскільки вчинення таких дій належить до виключних повноважень пенсійного органу.

При цьому суд зазначає, що виключно встановлення факту подання недостовірних відомостей, а не виникнення сумнівів і проведення перевірки, є підставою для неврахування довідок та не може нівелювати відомості довідок про заробітну плату, оформлених належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу та одержаної заробітної плати.

Суд зазначає, що відповідачем протиправно було не взято до уваги акт № 2600-0903-1/2214 перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії проведеної Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві встановлено, що за результатами перевірки довідок за аналогічною посадою про заробітну плату для призначення (перерахунку) пенсії від 06.02.2023 № 60-0052/79, № 60-0052/80 на гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), виданих Національним банком України () за період роботи: з липня 1994 року по липень 1995 року в АБ «INKO», розбіжностей з даними первинних документів не встановлено.

Варто зауважити, що пенсійним органом прийнято рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату для обчислення пенсії без належного дослідження поданих позивачем документів, а тому, суд дійшов висновку, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 99 від 15.10.2025 позивачу безпідставно відмовлено у перерахунку пенсії, тому таке рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За змістом пунктів 1-4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, крім іншого, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За змістом частини 4 цієї норми, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Судом встановлено, що подана позивачем для перерахунку пенсії довідка про заробітну плату, видана Національним банком України, відповідала вимогам Порядку №22-1, а тому відповідач безпідставно відмовив позивачу в перерахунку пенсії на підставі такої довідки.

За наведених умов, за результатами розгляду заяви позивача відповідачем могло бути прийнято лише одне допустиме рішення - про проведення перерахунку пенсії позивача на підставі такої довідки.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35 (стосується пенсії по інвалідності), частиною другою статті 38 (стосується пенсії у зв`язку з втратою годувальника), частиною третьою статті 42 (стосується індексації пенсії) і частиною п`ятою статті 48 цього Закону (стосується виплати пенсії особам, які перебувають на повному державному утриманні), провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки заяву про перерахунок пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату подано позивачем 08.10.2025, суд дійшов висновку, що пенсія позивача у спірному випадку підлягає перерахунку з 01.10.2025.

Отже, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача здійснити з 01.10.2025 перерахунок та виплату пенсії позивача відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 06.02.2023 № 60-0052-79, виданої Національним банком України за період з 01.07.1994 по 31.07.1995, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити виниклу заборгованість, то суд вважає такі вимоги передчасними та зазначає, що захисту підлягає виключно порушене право. Оскільки перерахунок відповідачем не проводився, тому питання виплати заборгованості, стосується правовідносин, які можуть мати місце у майбутньому та не стосуються фактично порушених прав позивача відмовою у проведенні перерахунку в цілому. А тому, позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 850,00 грн

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.10.2025 № 99 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.10.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 06.02.2023 № 60-0052-79, виданої Національним банком України за період з 01.07.1994 по 31.07.1995, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 850,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська обл., Полтавський р-н, 36000, .

Повний текст рішення виготовлено 08 січня 2026 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА