Справа № 120/205/26
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

08 січня 2026 р. Справа № 120/205/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши в письмовому порядку заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом: ОСОБА_1

до: ІНФОРМАЦІЯ_1

про: визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов"язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не виключенні його з військового обліку при досягненні граничного віку перебування в запасі на підставі п.4 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у редакції від 05.12.2012 року, а також протиправним внесення та використанням відомостей про перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 після настання підстав для його виключення.

Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить:

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також будь-яким іншим органам, установам чи посадовим особам, які діють за його ініціативою або на підставі внесених ним відомостей, вчиняти будь-які дії щодо розшуку, приводу, затримання, взяття на військовий облік або зміни військово-облікового статусу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до набрання законної сили рішенням суду у справі за його адміністративним позовом;

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_3 використання відомостей Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як особи, що перебуває на військовому обліку, до вирішення справи по суті.

Обгрунтовуючи подане клопотання позивач зазначає, що 14.09.2025 в автоматичному режимі через електронний обмін до відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Вказане звернення зареєстровано в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» системи «ІПНП» за №17815. Зазначені відомості, на думку позивача, створюють для нього реальну та безпосередню загрозу порушення його прав, зокрема ризик затримання, примусового доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 та застосування інших обмежувальних заходів до вирішення спору по суті.

Крім того, позивач зазначає, що його основним місцем роботи є Національна Спілка письменників України, а робота письменника пов`язана зі збиранням матеріалу, його творчою обробкою та написанням прозових, поетичних та публіцистичних творів. Позивач вважає, що дії з боку відповідача обмежують його у можливості повноцінно здійснювати професійну діяльність за фахом. Також вказує, що він є фізичною особою підприємцем, здійснюю господарську діяльність та щомісяця сплачує обов`язкові податкові платежі. Водночас неправомірні дії відповідача позбавляють його можливості здійснювати підприємницьку діяльність, зокрема у сфері виробництва та постачання окремих зразків обладнання та військової техніки для потреб Збройних Сил України. Наголошує, що він є засновником та керівником благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «САНТЕЗІЯ», основним видом діяльності якої є надання соціальної допомоги, а неправомірні дії відповідача перешкоджають виконанню ним функцій керівника та реалізації статутних завдань благодійного фонду. Окрім цього, зазначає, що активно займається волонтерською, а дії відповідача унеможливлюють виконання ним завдань, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки та оборони України. Крім того, у зв`язку з триваючим порушенням його прав він позбавлений можливості належним чином виконувати обов`язки заступника Голови громадської організації «Конгрес Української інтелігенції Вінницької області». Невжиття заходів забезпечення позову, на думку позивача, може призвести до ускладнення або неможливості ефективний захист його прав і інтересів та до фактичного виконання спірних дій відповідача до ухвалення судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з положеннями частин 1-3 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні здійснюється виключно у разі, якщо матеріали заяви про забезпечення позову та надані заявником пояснення та додаткові докази свідчать про неможливість об`єктивного розгляду заяви без участі сторін.

Проте, у даному випадку, ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову та позовної заяви суд вважає за можливе розглянути вказану заяву без виклику заявника та без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи подану заяву про забезпечення позову, суд керується таким.

За змістом частини 4 статті 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта, його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Із 24.02.2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану.

Відповідно до заявлених позивачем вимог, предметом спору у цій справі є питання правомірності перебування позивача на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виключення його з військового обліку після досягнення ним граничного віку перебування у запасі, а також відображення у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про його перебування у розшуку через порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

З даного приводу суд зауважує, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст.150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Однак, посилання позивача на те, що невжиття судом заходів забезпечення позову може привести до ускладнення або неможливості ефективного захисту його прав та інтересів, а також фактичного виконання спірних дій відповідача до ухвалення рішення в справі не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

З матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи, якщо позов буде задоволено.

Суд зазначає, що доводи позивача про те, що у зв`язку з порушенням його прав з боку відповідача він обмежений у можливості повноцінно здійснювати професійну діяльність за фахом, здійснювати господарську та підприємницьку діяльність, а також, що дії відповідача перешкоджають виконанню ним функцій керівника та реалізації статутних завдань благодійного фонду та належним чином виконувати обов`язки заступника Голови громадської організації «Конгрес Української інтелігенції Вінницької області» і займатися волонтерською діяльністю, не свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову в цій справі.

Суд зауважує, що згідно з ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Суд наголошує, що зазначений обов`язок не залежить від здійснення волонтерської діяльності, благодійної діяльності та відповідної професійної діяльності за фахом або зайняття підприємницькою діяльністю.

Стосовно ж доводів позивача, що 14.09.2025 в автоматичному режимі через електронний обмін до відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке зареєстровано в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» системи «ІПНП», і, на думку позивач, зазначені відомості створюють для нього реальну та безпосередню загрозу порушення його прав, зокрема ризик затримання, примусового доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 та застосування інших обмежувальних заходів до вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560).

Однак, заявником не надано належних доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації.

Лише сам факт направлення ІНФОРМАЦІЯ_4 до відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області звернення щодо порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке зареєстровано в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» системи «ІПНП», не дає достатніх підстав для висновку про те, що відповідач саме вживає заходів, спрямованих на мобілізацію позивача, як і не підтверджує факту того, що останній надалі буде призваний для проходження військової служби за мобілізацією.

Як видно з військово облікового документу позивача, сформованого в Резерв+, 17.11.2025 року, причина звернення до Нацполіції: не пройшов ( відмовився від проходження) ВЛК.

При цьому, суд звертає увагу, що питання правомірності перебування позивача на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 та не виключення його з військового обліку після досягнення ним граничного віку перебування у запасі є спірним між сторонами і відповідні обставини підлягають дослідженню та встановленню під час розгляду справи по суті.

Суд зауважує, що позивачем не надано до матеріалів заяви про забезпечення позову жодного доказу, що б свідчив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виключений з військового обліку при досягненні граничного віку перебування в запасі на підставі п.4 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у редакції від 05.12.2012 року, як і не надано доказів, що на той час позивач перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 ( у ІНФОРМАЦІЯ_5 ), щоб покладало на останнього певні обов`язки.

Отже, відсутня підстава для забезпечення позову, визначена п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України, як очевидність ознак протиправності рішення, дій чи бездіяльності відповідача та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулась до суду, таким рішенням, дією чи бездіяльністю.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а тому заява позивача про забезпечення адміністративного позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 в адміністративній справі № 120/205/26.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна