Справа № 640/25207/20
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2026-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

10 січня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТ-БУД ЛТД" до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби про: визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 16.09.2020 № 100320/2020/000191/2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.08.2022 задоволено заяву представника Київської митниці Державної митної служби України про заміну відповідача правонаступником; замінено відповідача у справі №640/25207/20 з Київської митниці Держмитслужби () на правонаступника - Київську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (бульвар Вацлава Гавела, 8-А, м. Київ, 03124, код ЄДРПОУ ВП 43997555).

Справа у встановлені нормами Кодексу адміністративного судочинства України строки Окружним адміністративним судом міста Києва розглянута не була.

На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2825 (в редакції Закону України №3863-ІХ) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

Так, за результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, адміністративна справа №640/25207/20 передана на розгляд Хмельницькому окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 року, дану адміністративну справу передано на розгляд судді Печеному Є.В.

Ухвалою судді Хмельницького окружного адміністративного суду Печеного Є.В. від 17.03.2025 прийнято до свого провадження адміністративну справу № 640/25207/20; ухвалено розпочати розгляд справи спочатку; ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» обґрунтовує позовні вимоги, зокрема, таким.

Вказує, що між позивачем та турецьким контрагентом MUTLUSAN PLASTIK ELEKTRIK SAN. VE TIC. A.S. укладено зовнішньоекономічний контракт від 04.05.2020 № 6-8В-РК на поставку кабель-каналів з пластмаси.

Зазначає, що на підставі цього контракту до митного оформлення подано електронну митну декларацію від 16.09.2020 № UA100320/2020/627783, у якій позивач задекларував митну вартість товару за основним методом за ціною договору (вартість операції) відповідно до статті 58 Митного кодексу України (тут і далі МК України у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Стверджує, що разом із митною декларацією подав передбачені законом документи, зокрема: зовнішньоекономічний контракт, рахунок-фактуру (інвойс), CMR-накладну, книжку TIR, сертифікат походження, прайс-лист виробника, митну декларацію країни відправлення, договір перевезення, заявки на перевезення, рахунок за транспортні послуги, акт виконаних робіт, довідку про транспортні витрати, платіжні документи про оплату перевезення.

Позивач посилається на те, що митний орган, не навівши конкретних і належно обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, без реальної потреби у додаткових документах відмовив у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю, оформив картку відмови від 16.09.2020 № UA100320/2020/00274 та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 16.09.2020 № 100320/2020/000191/2.

Зазначає, що у вказаному рішенні митниця визначила митну вартість за резервним методом (стаття 64 МК України), виходячи з даних іншої митної декларації щодо подібних товарів, і встановила митну вартість на рівні 1,73 дол. США за 1 кг товару.

Позивач вказує, що для уникнення простою товару та додаткових витрат був змушений подати іншу митну декларацію від 16.09.2020 № UA100320/2020/627803 із зазначенням митної вартості на рівні, визначеному митницею, та сплатити митні платежі в більшому розмірі, при цьому письмово заявивши про незгоду з рішенням про коригування митної вартості.

На думку позивача: наданий ним пакет документів є достатнім для підтвердження митної вартості за першим методом; зауваження митниці до форми та змісту прайс-листа не ґрунтуються на вимогах закону; митна декларація країни відправлення не є документом, який підтверджує митну вартість товарів у розумінні статті 53 МК України; інформація з інформаційних баз митних органів має допоміжний характер і не може переважати первинні документи декларанта; митний орган безпідставно відмовив у застосуванні основного методу та неправомірно перейшов до резервного методу.

У зв`язку з цим, позивач просить визнати оскаржуване рішення про коригування митної вартості протиправним та скасувати його.

У заявах по суті справи відповідач позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості у нього виникли обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості, оскільки: надані документи не містили усіх відомостей щодо транспортних витрат, які вимагаються наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599; прайс-лист виробника був адресований конкретно позивачу та, на думку митниці, не відповідав характерним ознакам прейскуранта для необмеженого кола покупців; у документах містяться розбіжності щодо умов поставки (EXW / FCA), відомостей про перевізника та експедитора; рівень заявленої митної вартості є нижчим за рівень митної вартості подібних товарів, оформлених раніше за іншою митною декларацією, інформація про яку міститься в базах даних митних органів.

Вказує, що, вважаючи, що декларант не усунув зазначені сумніви та не надав усіх витребуваних додаткових документів, митниця дійшла висновку про неможливість застосування першого методу, не застосувала інші другорядні методи й визначила митну вартість за резервним методом.

Оцінивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд установив таке.

Між ТОВ «СВІТ-БУД ЛТД» та іноземним контрагентом - MUTLUSAN PLASTIK ELEKTRIK SAN. VE TIC. A.S. укладено зовнішньоекономічний контракт від 04.05.2020 № 6-8В-РК на поставку кабель-каналів з пластмаси, який визначає, зокрема, ціну товару, умови поставки та порядок розрахунків.

На підставі зазначеного контракту позивач подав до Київської митниці електронну митну декларацію від 16.09.2020 № UA100320/2020/627783, у якій визначив митну вартість товарів за основним методом за ціною договору (вартість операції) згідно зі статтею 58 МК України.

До митного оформлення товарів позивач подав пакет документів, передбачений Митним кодексом України, у тому числі: зовнішньоекономічний контракт, інвойс, CMR-накладну, митну декларацію країни відправлення, прайс-лист виробника, договір перевезення, заявки на перевезення, рахунок за транспортні послуги, акт виконаних робіт, довідку про транспортні витрати, платіжні документи, що підтверджують оплату перевезення.

16.09.2020 Київська митниця оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № UA100320/2020/00274 та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 100320/2020/000191/2, у якому: зазначила, що подані документи начебто не містять достатніх відомостей для підтвердження митної вартості, зокрема щодо транспортних витрат, а також містять певні розбіжності та недоліки; послалася на нижчий рівень заявленої митної вартості порівняно з рівнем митної вартості подібних товарів, оформлених за митною декларацією від 17.05.2020 № UA100320/2020/619086; відмовила в застосуванні основного методу визначення митної вартості, не застосувала інші другорядні методи (за ціною ідентичних чи подібних товарів, методом віднімання, методом додавання) та визначила митну вартість за резервним методом (стаття 64 МК України) на рівні 1,73 дол. США за 1 кг товару.

Для отримання товарів позивач подав іншу митну декларацію від 16.09.2020 № UA100320/2020/627803 із зазначенням митної вартості, визначеної митницею, та сплатив митні платежі в збільшеному розмірі, при цьому заявивши про незгоду з рішенням про коригування митної вартості.

Наведені обставини сторонами загалом не заперечуються; спір стосується правової оцінки дій митного органу при прийнятті рішення від 16.09.2020 № 100320/2020/000191/2.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд також виходить з того, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення.

Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при їх прийнятті.

Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.

За змістом частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, як неодноразово наголошував Верховний Суд, обов`язок декларування та підтвердження митної вартості товарів лежить насамперед на декларанті. Проте саме митний орган має довести наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості, які є передумовою для витребування додаткових документів та коригування митної вартості (наприклад, постанова Верховного Суду від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, постанова від 02.05.2024 у справі № 520/22458/23).

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з визначенням митної вартості товарів та коригуванням такої вартості рішенням митного органу від 16.09.2020 № 100320/2020/000191/2.

Так, статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ст. 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

За ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у митних режимах, відмінних від митного режиму імпорту, здійснюється згідно з положеннями статей 65, 66 цього Кодексу.

Під час визначення митної вартості носіїв інформації, які імпортуються, що містять програмне забезпечення для обладнання з обробки даних, ураховується лише вартість носія інформації за умови виділення з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, вартості програмного забезпечення та/або вартості носія. Відомості щодо вартості програмного забезпечення та/або вартості носія повинні базуватися на документально підтверджених даних.

При цьому слід ураховувати, що: 1) термін "носій інформації" не стосується інтегральних мікросхем, напівпровідників та інших подібних пристроїв чи виробів, в які інкорпоровані такі інтегральні мікросхеми чи пристрої; 2) термін "програмне забезпечення" не стосується звукових, кіно- та відеозаписів.

Проценти, що нараховуються за фінансовими угодами (наприклад, угодою фінансового лізингу), які укладені покупцем і стосуються купівлі імпортованих товарів, не будуть розглядатися як частина митної вартості за умови, що: 1) проценти виділені з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари; 2) положення щодо фінансування укладені у письмовій формі; 3) покупець може продемонструвати, що: а) такі товари фактично продані за ціною, задекларованою як ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; б) процентна ставка не перевищує рівня ставок, які звичайно застосовуються в країні, де і коли таке фінансування було надане.

Ці положення застосовуються незалежно від того, чи було фінансування надане саме продавцем, банком або іншою фізичною чи юридичною особою. Вони також застосовуватимуться, якщо товари оцінюватимуться за методом іншим, ніж метод за ціною договору (контракту).

У випадках, встановлених цим Кодексом, митна вартість товарів може бути визначена до перетину товаром митного кордону України.

Стаття 52 МК України визначає, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Відповідно до ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно із ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Стаття 58 МК України визначає, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.

Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).

Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.

Той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Для цілей цього Кодексу особи вважаються пов`язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Особи, одна з яких є одноосібним агентом, одноосібним дистриб`ютором чи одноосібним концесіонером іншої, як би це не називалося, вважаються пов`язаними для цілей цього Кодексу, якщо вони підпадають хоча б під один із критеріїв, визначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

При продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: 1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.

У разі здійснення вищезазначених порівнянь враховується наявна у митного органу або подана декларантом чи уповноваженою ним особою інформація щодо різниці в комерційних рівнях продажу, кількісних показниках, елементах і витратах, зазначених у частині десятій цієї статті, та витратах, які понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець не пов`язані між собою, і не понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець пов`язані між собою.

Порівняння з вартістю операцій, зазначених у пунктах 1-3 частини вісімнадцятої цієї статті, здійснюється за ініціативою декларанта або уповноваженої ним особи. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

У випадках, передбачених частиною двадцять другою цієї статті, контроль правильності визначення митної вартості здійснюється виключно після завершення митного оформлення та пропуску товарів через митний кордон України.

Відповідно до ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Отже, із зазначених вище положень МК України вбачається, зокрема, таке: митною вартістю товарів, що ввозяться на митну територію України, є вартість, яка базується на ціні, фактично сплаченій або такій, що підлягає сплаті за ці товари; митна вартість визначається декларантом, а митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості; декларант зобов`язаний заявляти митному органу митну вартість товарів та подавати документи, які підтверджують заявлену митну вартість і обраний метод її визначення; документами, що підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт) та додатки до нього, рахунок-фактура (інвойс), транспортні документи, рахунки за перевезення, банківські платіжні документи, інші платіжні/розрахункові документи, а також інші документи, які містять відомості, необхідні для підтвердження митної вартості товарів; митний орган має право витребувати додаткові документи лише у випадку, якщо надані документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять усіх необхідних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості; митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та здійснити її коригування лише за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість; основним методом визначення митної вартості є метод за ціною договору (вартість операції); інші методи застосовуються послідовно лише у разі неможливості застосування попереднього методу; рішення про коригування митної вартості має бути належним чином мотивоване, містити конкретні відомості, що стали підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості, та обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості.

При вирішенні даного спору суд також враховує правові позиції Верховного Суду, сформульовані при застосуванні зазначених норм Митного кодексу України.

Щодо обґрунтованих сумнівів та витребування додаткових документів, то суд вказує на таке.

У своїй практиці (наприклад, постанова Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 815/1780/17) Верховний Суд вказав, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості є обов`язковою передумовою для витребування додаткових документів та подальшого коригування митної вартості. Митний орган повинен чітко зазначити, які саме відомості в поданих документах викликають сумнів, чому ці сумніви неможливо усунути на підставі вже наданих документів, та які додаткові документи можуть усунути такі сумніви.

Щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості, суд виходить із такого.

У тій же постанові Верховний Суд наголосив, що застосування резервного методу можливе лише тоді, коли митну вартість неможливо визначити за жодним із попередніх методів, причому митний орган повинен обґрунтувати неможливість застосування кожного з цих методів у конкретних обставинах справи.

Щодо природи прайс-листа, то суд має зазначити про таке.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 у справі № 815/1780/17 також зазначив, що прайс-лист не є основним документом на підтвердження митної вартості, не має законодавчо визначеної форми, може складатися у довільній формі, а тому його особливості чи недоліки оформлення не можуть самі по собі бути достатньою підставою для коригування митної вартості.

Із приводу доказів транспортних витрат, то суд вказує про таке.

У постанові від 02.05.2024 у справі № 520/22458/23 Верховний Суд дійшов висновку, що Митний кодекс України не встановлює вичерпного переліку видів документів, якими мають підтверджуватися витрати на перевезення, а отже довідка про транспортні витрати може бути допустимим доказом таких витрат. Одночасно зазначено, що митна декларація країни відправлення не є документом, який підтверджує митну вартість у розумінні частини другої статті 53 МК України.

Щодо інформації з інформаційних баз митниці, то суд виходить із такого.

У постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16 Верховний Суд зазначив, що відомості з інформаційних баз митних органів мають допоміжний характер, не враховують усіх умов конкретних зовнішньоекономічних операцій (виробник, характеристики товару, обсяги партій, умови поставки, система знижок тощо) та не можуть мати перевагу над первинними документами декларанта. Сам по собі нижчий рівень заявленої митної вартості порівняно з рівнем митної вартості за іншими митними деклараціями не є беззаперечним доказом недостовірності заявленої митної вартості.

Ці правові позиції Верховного Суду сформовані при застосуванні тих самих норм Митного кодексу України, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, а тому підлягають урахуванню судом при її вирішенні.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного рішення митного органу, суд зазначає про таке.

Щодо наявності обґрунтованих сумнівів.

Із тексту оскаржуваного рішення від 16.09.2020 № 100320/2020/000191/2 вбачається, що митний орган, обґрунтовуючи коригування митної вартості, послався загалом на: відсутність, на його думку, достатніх відомостей щодо транспортних витрат; особливості оформлення прайс-листа виробника; розбіжності в окремих реквізитах (умови поставки, відомості про перевізника/експедитора); нижчий рівень заявленої митної вартості порівняно з митною вартістю подібних товарів, дані про які містяться в інформаційних базах митних органів.

Водночас, митний орган не зазначив, які саме конкретні відомості в поданих документах не дозволяють перевірити числові значення складових митної вартості (ціна товару, транспортні витрати тощо), не навів конкретних розбіжностей чи суперечностей, які б свідчили про недостовірність або неповноту цих документів, та не визначив, які саме додаткові документи необхідні для усунення таких сумнівів.

Такий підхід суперечить вимогам частини третьої статті 53 та частини шостої статті 54 МК України, а також правовим позиціям Верховного Суду, згідно з якими митний орган зобов`язаний конкретизувати підстави своїх сумнівів та перелік документів, необхідних для їх усунення.

Щодо документального підтвердження транспортних витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач подав до митного оформлення, а також на вимогу митного органу додатково надав: договір перевезення; заявки (заяви) на перевезення;

CMR-накладну; рахунок за транспортні послуги; акт виконаних робіт; довідку про транспортні витрати; платіжні документи, що підтверджують оплату перевезення.

Суд виходить з того, що сукупність зазначених документів дозволяє встановити маршрут перевезення, ідентифікувати товар, перевізника/експедитора, визначити вартість перевезення та підтвердити факт сплати таких витрат позивачем.

Суд також вказує на те, що Митний кодекс України не передбачає вичерпного переліку видів документів, якими мають підтверджуватися витрати на перевезення.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.05.2024 у справі № 520/22458/23 зазначив, що довідка про транспортні витрати може бути допустимим доказом таких витрат, а Митний кодекс не обмежує декларанта певними формами бухгалтерських чи фінансових документів як єдино можливими доказами.

Отже, загальне посилання митниці на відсутність «усіх необхідних» документів щодо транспортних витрат без конкретизації, яких саме відомостей не вистачає, та без заперечення достовірності поданих документів не може вважатися достатньо обґрунтованою підставою для відмови в застосуванні першого методу визначення митної вартості.

Щодо прайс-листа виробника.

Зауваження митниці щодо того, що прайс-лист виробника адресований конкретно позивачу та не відповідає уявленням митного органу про «прайс-лист для необмеженого кола покупців», не ґрунтуються на вимогах Митного кодексу України чи інших нормативно-правових актів.

Суд зазначає, що жоден законодавчий акт не встановлює обов`язкової форми чи змісту прайс-листа.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 у справі № 815/1780/17 визнав, що прайс-лист може оформлюватися продавцем у довільній формі, не є основним документом на підтвердження митної вартості, а тому його особливості оформлення не можуть самі по собі бути достатньою підставою для коригування митної вартості.

Відтак, посилання митниці на прайс-лист як на самостійну підставу для невизнання митної вартості за ціною договору є необґрунтованим.

Щодо митної декларації країни відправлення.

Митна декларація країни відправлення згідно з частиною третьою статті 53 МК України може бути витребувана митним органом як додатковий документ у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо митної вартості.

Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 02.05.2024 у справі № 520/22458/23 зазначив, що митна декларація країни відправлення не є документом, який підтверджує митну вартість у розумінні частини другої статті 53 МК України.

У справі № 640/25207/20 митна декларація країни відправлення надавалася, при цьому, відповідач не довів, які саме її реквізити унеможливлювали ідентифікацію товару або перевірку заявленої митної вартості.

Щодо використання інформації з баз даних митниці.

Серед підстав для коригування митної вартості митниця послалася на те, що заявлений рівень митної вартості нижчий порівняно з митною вартістю подібних товарів, оформлених за іншою митною декларацією, інформація про яку міститься в базах даних митних органів.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16 вказав, що інформація з баз даних митних органів має допоміжний характер та не може враховувати всі особливості конкретних зовнішньоекономічних операцій (характеристики товару, його виробник, обсяги партії, умови поставки, наявність знижок тощо). Розбіжність між рівнем митної вартості за різними митними деклараціями не є беззаперечним доказом заниження митної вартості в конкретній операції.

У справі № 640/25207/20 митний орган обмежився посиланням на одну митну декларацію щодо подібних товарів, не надавши детального порівняльного аналізу характеристик товарів, умов поставки, обсягів партій, системи знижок, комерційних умов договорів тощо та не довів, чому саме ці дані можуть бути безпосередньо застосовані для визначення митної вартості у спорі.

Щодо застосування резервного методу.

За змістом частини третьої статті 57 МК України кожний наступний метод визначення митної вартості застосовується лише за умови неможливості визначення митної вартості товарів за попереднім методом.

Резервний метод (стаття 64 МК України) є крайнім, може застосовуватися лише тоді, коли митну вартість неможливо визначити за жодним із попередніх методів, і потребує особливо ретельного обґрунтування.

У рішенні від 16.09.2020 № 100320/2020/000191/2 митний орган, відмовившись від застосування основного методу, не навів переконливих підстав неможливості визначення митної вартості за методами за ціною ідентичних товарів, за ціною подібних товарів, методом віднімання чи методом додавання.

Фактично митниця одразу перейшла до резервного методу, поклавши в основу дані однієї митної декларації, без аналізу можливості застосування інших методів.

Такий підхід не відповідає вимогам Митного кодексу України щодо послідовного застосування методів визначення митної вартості, а також узгодженій практиці Верховного Суду (зокрема, постанова від 10.05.2023 у справі № 815/1780/17).

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що: позивач, виконуючи покладений на нього законом обов`язок, подав митному органу повний і достатній пакет документів, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору (вартість операції) відповідно до статті 58 МК України; митний орган не довів наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності чи повноті відомостей, поданих декларантом для підтвердження митної вартості, не конкретизував, які саме дані викликають сумніви та які додаткові документи могли б такі сумніви усунути; використання інформації з інформаційних баз митниці без належного порівняльного аналізу не може бути самостійною та достатньою підставою для відмови від застосування основного методу визначення митної вартості; митний орган без належних правових підстав відмовив у застосуванні основного методу та без обґрунтування неможливості застосування інших другорядних методів визначив митну вартість за резервним методом, чим порушив вимоги статей 5355, 57, 58, 64 Митного кодексу України.

Отже, оскаржуване рішення Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 16.09.2020 № 100320/2020/000191/2 є протиправним і підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у справі, то суд виходить із такого.

Як встановлено судом, при зверненні до суду із даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102, 00 грн.

За ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, у зв`язку із тим, що позов товариства з обмеженою відповідальністю задоволено повністю, то у відповідності до вимог статті 139 КАС України, понесені позивачем витрати із сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.

За ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У контексті наведеного, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина сьома статті 139 КАС України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, про здійснення відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем було заявлено у позовній заяві.

Відповідно до ст. 1, 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000, 00 грн позивачем надано: договір про надання правничої допомоги з адвокатом; ордер адвоката; платіжні документи про оплату правничої допомоги; розрахунок судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26.02.2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що дана справа є справою незначної складності і розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати позивача на правничу допомогу підлягають відшкодуванню в сумі 6 000, 00 грн. що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного вище, керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 16.09.2020 № 100320/2020/000191/2.

Стягнути з Київської митниці Державної митної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Стягнути з Київської митниці Державної митної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "СВІТ-БУД ЛТД" (вул. Привокзальна, 1А,м. Шостка,Шосткинський р-н, Сумська обл.,08131 , код ЄДРПОУ - 41089394)
Відповідач:Київська митниця Державної митної служби України (бульв. Вацлава Гавела, 8А,м. Київ,03124 , код ЄДРПОУ - 43997555)

Головуючий суддя Є.В. Печений