Справа № 440/17203/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08 січня 2026 рокум. ПолтаваСправа № 440/17203/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Бевза В.І., розглянувши матеріали адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів, а саме просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдані державі матеріальні збитки у розмірі 331212,92 гривень (триста тридцять одна тисяча двісті дванадцять грн. дев`яносто дві коп).

Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Постановлено позивачеві усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку в частині позовних вимог, що охоплюють період з 03.08.2022/10.08.2022 по 24.09.2025 з урахуванням мотивувальної частини цієї ухвали суду; інформації про дії, які вчинялися позивачем для встановлення факту перебування військовослужбовця ОСОБА_1 після закінчення його відпустки 02.08.2022 по 10.09.2025, а також після постановлення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2022 № 150 та відповідні докази; пояснення командира військової частини, які дії вчинялися ним для встановлення місця перебування військовослужбовця з 03.08.2025/10.08.2022 по 10.09.2025; копії рапорту (вх. № 4217 від 01.07.2022) та рапорту, що став підставою для видання наказу № 150 від 10.08.2022.

06.01.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких позивач заявляє клопотання про поновлення строку звернення до суду і заявляє про відсутність його пропуску вказуючи, що правові підстави для звернення з позовом про відшкодування завданої військовослужбовцем шкоди виникають з моменту винесення командиром військової частини наказу про результати службового розслідування (притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню). У даній справі наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 5074 був підписаний 08 листопада 2025 року, відтак тримісячний строк звернення до адміністративного суду спливає 08 лютого 2026 року. Оскільки позовна заява у справі 440/17203/25 була зареєстрована в системі "Електронний суд" 25 грудня 2025 року, тобто у встановлений процесуальним законодавством строк, підстави для звернення до суду з заявою про поновлення строку звернення до суду та надання доказів поважності пропуску цього строку відсутні.

На виконання ухвали суду від 30.12.2025 позивач надав копії рапортів від 01.07.2022 та від 10.08.2022.

Надаючи оцінку вказаній заяві та зазначеним у ній підставам для поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд виснує наступне.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодексу адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частинами першою та другою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №520/11225/23:

"Позиція Верховного Суду.

31 жовтня 2019 року набув чинності Закон № 160-ІХ, який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Таким чином позивач неправильно тлумачить норми Закону № 160-ІХ, ототожнюючи поняття строків "притягнення до матеріальної відповідальності" та "відшкодування завданої шкоди", адже, дійсно, за змістом положень Закону № 160-ІХ особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди, про що командир (начальник) видає відповідний наказ. Однак, термін у три роки передбачений саме для притягнення особи до відповідальності. Водночас відшкодування завданої шкоди - у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби - здійснюється у судовому порядку. При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, Закон № 160-ІХ не визначає строки звернення до суду щодо відшкодування такої шкоди.

За таких умов, при визначенні строку звернення суб`єкта владних повноважень до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди застосуванню підлягають відповідні норми КАС України.

Так, абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України унормовано, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Водночас у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (стаття 123 КАС України).

На тлі зазначеного колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що звернення Управління поліції охорони в Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів відбулося поза межами строку, визначеного процесуальним законом.

Отже, аргументи заявника касаційної скарги про те, що Управлінням поліції охорони в Харківській області не пропущено строк звернення до суду з даним позовом є безпідставними.

До того ж принагідно звернути увагу на те, що практика Верховного Суду щодо юрисдикції спорів даної категорії є усталеною та послідовною і полягає у тому, що у випадку вирішення спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі згідно зі статтею 19 КАС України, якою охоплюються питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Отже, подібні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, Верховного Суду у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 761/19799/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 204/2763/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 756/12568/18, від 27 травня 2021 року у справі № 203/3782/19, від 21 лютого 2022 року у справі 932/14855/19, від 07 березня 2023 року у справі 761/1366/20 та від 24 жовтня 2023 року у справі № 160/4643/23, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї позиції."

Суд встановив, що відповідно до довідки про матеріальні збитки від 16.11.2025, заявлено позивачем сума стягнення з відповідача розрахована за період з 03.08.2022 по 10.09.2025.

Відповідачу припинене нарахування грошового забезпечення із 10.09.2025.

При цьому, як слідує із Акта службового розслідування від 26.10.2025, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2022 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у відпустку для лікування терміном на тридцять діб, з 04.07.2022 по 02.08.2022. Підставою для прийняття даного наказу став, зокрема, рапорт від 01.07.2022. Суд встановив, що відповідно до рапорту командира розвідувальної роти, майора ОСОБА_2 "за станом здоров`я потребує відпустки терміном на 30 діб водій електрик взводу управляння та технічних засобів розвідки відділення безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти війдськової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , згідно довідки військово-лікарської комісії. Діагноз:Тривожно-депресивний стан з інсомією внаслідок перенесеної гострої реакції на стрес".

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 солдат ОСОБА_1 призначений на посаду сержанта резерву 38 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2022 солдат ОСОБА_1 , який перебував у відпустці, вважається таким, що знаходиться на лікуванні в психіатричній лікарні, місто Полтава. Підставою для прийняття даного наказу став рапорт командира 38 запасної роти в/ч НОМЕР_1 , капітана ОСОБА_3 , відповідно до якого "солдат ОСОБА_1 , перебуваючи у відпустці, був шпиталізований до Психіатричної лікарні м.Полтава". Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2022 солдат ОСОБА_1 виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 30.10.2022.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2025 солдат ОСОБА_1 , який не прибув з лікування, вважається безпідставно відсутнім на військовій службі з 10.09.2025. Підставою для постановлення даного наказу став рапорт від 11.09.2025 начальника адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 , відповідно до якого "10.09.2025 о 20:15 год. від заступника командира батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 стало відомо щодо факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_6 . Доповідь надано оперативному черговому 10.09.2025 о 20:10 год. Солдат ОСОБА_7 , колишній сержант резерву 38 запасної роти, що знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , під час лікування припинив виходити на зв`язок з 10.09.2025 року, до району тимчасового розташування підрозділу АДРЕСА_1 не прибув".

Згідно відповіді від військової частини НОМЕР_2 вих. № 1170/5359 від 15.10.2025 солдат ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у військовій частини НОМЕР_2 не перебував, в інші лікувальні заклади не скеровувався. Отже, солдат ОСОБА_1 не з`явився з відпустки для лікування вчасно без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 з 03.08.2022 по теперішній час.

При цьому позивач не вказує у позовній заяві, які дії ним вчинялися для встановлення факту перебування військовослужбовця ОСОБА_1 після закінчення його відпустки з 02.08.2022 по 10.09.2025, а також після постановлення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2022 № 150.

Таким чином, судом встановлена обставина, що про порушення свого права позивач заявляє дату 10.09.2025, а із позовом звернувся 25.12.2025, тобто із пропуском строку звернення до суду.

На виконання ухвали суду від 30.12.2025 позивач не надав суду інформації про дії, які вчинялися позивачем для встановлення факту перебування військовослужбовця ОСОБА_1 після закінчення його відпустки 02.08.2022 по 10.09.2025, а також після постановлення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2022 № 150 та відповідні докази; пояснення командира військової частини, які дії вчинялися ним для встановлення місця перебування військовослужбовця з 03.08.2025/10.08.2022 по 10.09.2025.

Позивач не надав доказів суду, з яких підстав позов не поданий упродовж трьох місяців із 10.09.2025, а поданий 25.12.2025.

Суд встановив, що підстава, що дає суб`єкту владних повноважень, військовій частині НОМЕР_1 , право на пред`явлення визначених законом вимог виникла саме з 03.08.2022 - відповідач з цієї дати звільнився з відпустки для лікування.

Судом встановлено, що позовна заява, яка є предметом цього аналізу, подана заявником до суду лише 25.12.2025.

Позивач звернувся до суду із позовом через 3 роки після закінчення відпустки для лікування, а також пропустив строк звернення до суду три місяці із 10.09.2025.

Таким чином позовні вимоги, які охоплюють період, що передує тримісячному строку звернення до суду з цим позовом, тобто з 03.08.2022 по 24.09.2025, заявлені з пропуском строку, встановленого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності обгрунтованої заяви позивача про поновлення цього строку.

Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

Звернення до суду через три роки із дати, коли позивач дізнався про порушення свого права є порушенням принципу правової визначеності та не відповідає верховнству права, не є пропорційним у демократичному суспільстві та не несе легітимної мети.

Жодних інших доказів у підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення із цим позовом позивач до суду не надав.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цим позовом, належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено, отже, позовна заява повертається позивачу.

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів повернути особі, яка її подала, а саме - позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення цієї ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Бевза