Справа № 520/2325/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Супрун Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 р. Справа № 520/2325/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "УКРБАЛПРОМ" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.08.25 по справі № 520/2325/25

за позовом Приватного підприємства "УКРБАЛПРОМ"

до Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «УКРБАЛПРОМ» (надалі за текстом - ПП «УКРБАЛПРОМ», позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області (надалі за текстом - Донецька селищна рада, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення LХII сесії VIII скликання Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області № 2795-VIII від 17 вересня 2024 року «Про розгляд вимоги відділу поліції №1 Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо позбавлення права на пільгу у сплаті податків у зв`язку з забрудненням земель вибухонебезпечними предметами» в частині позбавлення Приватного підприємства «УКРБАЛПРОМ» права на пільгу у сплаті податків у зв`язку із забрудненням земель вибухонебезпечними предметами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення LХII сесії VIII скликання Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області №2795-VIII від 17 вересня 2024 року «Про розгляд вимоги відділу поліції №1 Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо позбавлення права на пільгу у сплаті податків у зв`язку з забрудненням земель вибухонебезпечними предметами» є протиправним, оскільки земельні ділянки, які знаходяться в користуванні ПП «УКРБАЛПРОМ», розташовані на територіях, на яких велися активні бойові дії та включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, як територія можливих бойових дій. На цих земельних ділянках систематично виявляють вибухонебезпечні предмети, у зв`язку з чим піротехніки неодноразово проводили роботи із знешкодження (знищення) вибухонебезпечних предметів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 року адміністративний позов Приватного підприємства «УКРБАЛПРОМ» до Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнано протиправним та скасовано рішення LХII сесії VIII скликання Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області № 2795-VIII від 17 вересня 2024 року «Про розгляд вимоги відділу поліції №1 Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо позбавлення права на пільгу у сплаті податків у зв`язку з забрудненням земель вибухонебезпечними предметами» в частині позбавлення Приватного підприємства «УКРБАЛПРОМ» права на пільгу у сплаті податків у зв`язку з забрудненням земель вибухонебезпечними предметами.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області на користь Приватного підприємства «УКРБАЛПРОМ» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

06.08.2025 року представником Приватного підприємства "УКРБАЛПРОМ" подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12000грн.

08.08.2025 року представником відповідача було подано до суду першої інстанції заперечення на заяву про розподіл витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 року заяву представника Приватного підприємства «УКРБАЛПРОМ» про ухвалення додаткового судового рішення по адміністративній справі № 520/2325/25 за позовом Приватного підприємства «УКРБАЛПРОМ» до Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області про визнання протиправними та скасування рішень - залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12000грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивача зазначає, що строків встановлених ч. 7 ст. 139 КАС України не порушував.

Ініціювати питання розподілу витрат, понесених на професійну правничу допомогу має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/ повідомити суд про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.

На переконання позивача, він заявив суду про необхідність розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи. Отже, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року у справі №520/2325/25 підлягає скасуванню, а заява про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат - задоволенню.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, частина сьома статті 139 КАС України встановлює п`ятиденний строк для подання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу.

Також, представник відповідача звернув увагу, що зазначення орієнтовного розміру витрат у позові не звільняє сторону від обов`язку зробити заяву про подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

На переконання представника відповідача, оскільки позивач своєчасно не надав доказів понесення витрат на правничу допомогу та не зазначив поважних причин, які унеможливили подання відповідних доказів на підтвердження розміру заявлених до відшкодування витрат, тобто не дотримався процесуальних норм закону, після того, як за позовною заявою ухвалене рішення, у суду відсутні процесуальні підстави для вирішення питання про розподіл витрат відповідно до статті 252 КАС України.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем порушено п`ятиденний строк для подання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу, встановлений частиною сьомою статті 139 КАС України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказівка у позові, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (з урахуванням коефіцієнту 0,8) та витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 гривень не може бути визнано судом як належна заява про неможливість подачі доказів на підтвердження судових витрат на правову допомогу під час розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 252 КАС України, передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 5 ст. 143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 252 КАС України щодо судових витрат передбачене для тих випадків, коли суд з певних причин не вирішив одного із питань, які передбачені в частині першій цієї статті, хоча мав - до ухвалення постанови за наслідками розгляду справи - для цього підстави. Розподіл судових витрат є одним із питань, яке має вирішити суд апеляційної інстанції у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції - у постанові, ухваленій за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Для цілей розподілу витрат на професійну правничу допомогу, які належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина третя статті 132 КАС України), суд має встановити їх розмір на підставі поданих доказів і у відповідності до приписів статті 134 КАС України, визначити ту співмірну суму витрат, яка підлягатиме розподілу між сторонами.

Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів.

Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останні етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що положення частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України, треба розуміти так, що сторона має заявити суду про необхідність розподілу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката, до ухвалення цим судом остаточного судового рішення. У такому випадку докази, які підтверджують ці витрати (які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи), можуть бути надані суду - для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, докази понесення яких не могли бути надані суду до ухвалення постанови - протягом п`яти днів після ухвалення постанови за апеляційною скаргою.

Якщо докази на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката, - за умови, що прохання про розподіл цих витрат буде заявлене суду до завершення розгляду справи - будуть надані по спливу п`яти днів після ухвалення судового рішення - заява про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги залишається без розгляду.

Так само у розумінні абзацу третього частини сьомої статті 139 КАС України - залишається без розгляду і заява сторони про розподіл понесених витрат на правничу допомогу (разом з доказами, які до неї додані), якщо вона подана після того, як суд вже розглянув позов.

Якщо до завершення розгляду справи сторона, зокрема не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, й відповідно не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд - при прийнятті рішення - не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне позов й ухвалить відповідне рішення.

Аналізуючи наведене правове регулювання, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Слід зазначити, що передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду першої інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що зазначення у позовній заяві прохання представника позивача про розподіл судових витрат, зокрема тих, які пов`язані з наданням професійної правничої допомоги мають адресуватися суду першої інстанції.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вказівка у позові, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (з урахуванням коефіцієнту 0,8) та витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 гривень не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд першої інстанції фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Колегією суддів враховано, що до прийняття судом першої інстанції у даній справі рішення позивач не надав заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу з визначенням їх остаточного розміру та доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказав жодних причин, які унеможливлювали подання ним відповідних доказів до ухвалення рішення та не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення за позовною заявою. До того ж, у поданій представником позивача заяві про ухвалення додаткового судового рішення також не наведені належні обставини поважності причин неподання відповідних доказів щодо правничої допомоги.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки позивачем не дотримано положень частини сьомої статті 139 КАС України в частині належного та своєчасного звернення із заявою про стягнення витрат на правову допомогу, а тому наявні правові підстави для залишення його без розгляду.

Аналогічні правові висновки щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справі, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі 340/2823/21 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20, у постанові від 20 серпня 2024 року у справі № 280/3862/20.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що заяву про ухвалення додаткового рішення подано з пропуском строку.

Так, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.25 по справі № 520/2325/25 було надіслано одержувачу - Приватному підприємству "УКРБАЛПРОМ" в його електронний кабінет, документ доставлено до електронного кабінету: 31.07.25 о 20:36 год.

Відповідно до ч. 6 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.25 по справі № 520/2325/25 вручено апелянту 01.07.2025, тож строк для подання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу розпочав відлік 02.07.2025 та останнім днем є 06.07.2025.

Тобто, враховуючи зазначене, оскільки відповідна заява подана 06.07.2025, апелянт подав її у встановлений законодавством строк.

Таким чином, оскільки висновок суду першої інстанції щодо залишення заяви без розгляду з підстав порушення позивачем п`ятиденного строку для подання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу, встановлений частиною сьомою статті 139 КАС України не підлягає застосуванню, колегія суддів з урахуванням положень ч. 1 та ч. 2 ст. 308, п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 317 КАС України приходить до висновку про необхідність зміни судового рішення з підстав та мотивів його прийняття, тобто зміни мотивувальної частини судового рішення.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58), - принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватне підприємство "УКРБАЛПРОМ" - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 по справі № 520/2325/25 змінити в частині мотивів та підстав її прийняття.

В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 року по справі № 520/2325/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов