Справа № 240/14250/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відводі судді

12 січня 2026 року м. Житомир справа №240/14250/25

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши заяву про відвід судді Токаревої М.С. від розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Житомирській області від 17.03.2022 р. №124о/с про звільнення полковника поліції ОСОБА_1 начальника Новоград- Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області зі служби в поліції;

- поновити полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 18.03.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/14250/25 за позовом ОСОБА_1 було визначено суддю Токареву М.С.

Ухвалою судді Токаревої М.С. від 12.06.2025 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №240/14250/25.

12 січня 2026 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Левченко Світлани Миколаївни надійшла про відвід судді Токаревої М.С. від розгляду адміністративної справи №240/14250/25.

На обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначила про наявність обставин, які викликають обґрунтований сумнів у неупередженості, об`єктивності та незалежності судді. Зокрема, представник вказувала на те, що суддя систематично та невмотивовано відхиляє клопотань позивача, приймає та досліджує електронні докази без витребування їх оригіналів, використовує матеріали кримінального провадження, як доказову базу по справі, створює процесуальні переваги стороні відповідача, а також безпідставно зобов`язує позивача до обов`язкової особистої участі в розгляді справи, попри наявність у нього представника. Також у заяві про відвід вказано, що суддею Токаревою М.С. була розглянута адміністративна справа №240/14986/20 між тими самими сторонами та прийнято рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

З огляду на зазначені обставини, представник позивача вважає, що суддя Токарева М.С. не може брати участь в розгляді адміністративної справи №240/14250/25.

Розглянувши зазначену заяву, суддя Токарева М.С. дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу, про що постановила ухвалу від 12.01.2026.

У зв`язку із цим, адміністративну справу №240/14250/25 на підставі розпорядження керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 12.01.2025 №24 було передано для визначення в порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України, судді, який здійснюватиме розгляд заяви про відвід судді Токаревої М.С.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 суддею, яка буде вирішувати питання про відвід головуючої судді Токаревої М.С. від розгляду адміністративної справи №240/14250/25 було визначено суддю Черняхович І.Е.

Згідно з частиною 8 статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Частиною 11 статті 40 КАС України передбачено, що вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

З огляду на вказані приписи, суд розглядає заяву про відвід в порядку письмового провадження. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (ч. 12 ст. 40 КАС України).

Розглянувши заяву представника позивача - адвоката Левченко С.М. про відвід судді Токаревої М.С. від розгляду адміністративної справи №240/14250/25 та зазначені в ній мотиви для відводу, суд дійшов наступних висновків.

Підстави для відводу судді визначено частиною першою статті 36 КАС України, відповідно до якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи:

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син. дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім і або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 36 КАС України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Водночас, згідно з частиною четвертою статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Згідно з нормами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Загальна декларація з прав людини (ст. 10) та Міжнародний пакт про громадянські і політичні права (ч. 1 ст. 14) гарантує право кожної особи на розгляд її справи компетентним незалежним та неупередженим судом у встановленому законом порядку. Незалежне суддівство є відповідальним за належну реалізацію цього права. Незалежність суддів передбачає, що судді повинні приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-якого втручання, прямого або непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (Розділ Другий показник. Об`єктивність. Бангалорські принципи поведінки суддів).

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду. Зокрема, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, відповідно до принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" визначено, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Так, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою. З суб`єктивної точки зору, суд не повинен виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання. Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Частиною третьою статті 39 КАС України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Таким чином, особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості.

Слід підкреслити, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Зі змісту поданої заяви про відвід вбачається, що, на думку представника позивача про упередженість та необ`єктивність судді Токарева М.С. фактично свідчить прийнятті нею під час розгляду адміністративної справи №240/14250/25 процесуальні рішення та вчиненні процесуальні дії, а саме: відмови у задоволенні клопотань позивача; дослідження суддею електронних доказів без витребування їх оригіналів; врахування матеріалів кримінального провадження, в якості доказів; визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою.

Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача суд дійшов висновку, що вказані у заяві про відвід обставини стосуються процесуальних рішень головуючого судді Токаревої М.С., прийнятих нею під час розгляду адміністративної справи №240/14250/25. Таким чином, зміст заяви про відвід свідчить, що представник позивача фактично не згодна із процесуальними рішеннями головуючого судді та її діями при розгляді вказаної справи. Разом з тим, відповідно до застереження, передбаченого частиною четвертою статті 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу.

Аналізуючи підстави поданої заяви про відвід, суд зазначає, що незгода позивача із процесуальним рішенням, прийнятим суддею Токаревою М.С. в адміністративній справі №240/14250/25, не є підставою для відводу судді. Сумніви в неупередженості судді у зв`язку із вчиненням процесуальних дій та прийняття рішень у справі, не є чинником, що може свідчити про упередженість та необ`єктивність суду.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади", процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Відтак, представник позивача не позбавлене можливості включити до апеляційної скарги на судове рішення за наслідками даної справи своїх зауважень, вказаних у заяві про відвід, з приводу порушення, на її думку, норм процесуального права при розгляді суддею даної справи.

Відтак, аргументи, якими мотивовано заяву про відвід судді не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості суддею Токаревою М.С., а фактично відображають власну позицію представника позивача щодо прийнятих суддею процесуальних рішень та вчинених процесуальних дій.

Будь-яких інших обставин та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про упередженість судді Токаревої М.С. під час розгляду справи №240/14250/25 суд під час розгляду заяви не встановив, а твердження про те, що суддя створює процесуальні переваги для сторони відповідача, фактично є не підтвердженими доказами припущеннями представника.

На думку суду, доводи, викладені у заяві, жодним чином не свідчать про неможливість винесення судом законного, справедливого та належним чином обґрунтованого (мотивованого) судового рішення у вказаній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених частиною першою статті 36 КАС України підстав для задоволення заяви про відвід головуючої судді Токаревої М.С. від розгляду адміністративної справи №240/14250/25, а тому у задоволенні цієї заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити представнику позивача - адвокату Левченко Світлані Миколаївні у задоволенні заяви про відвід судді Житомирського окружного адміністративного суду Токаревої М.С. від розгляду адміністративної справи №240/14250/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена до апеляційного суду.

Суддя І.Е.Черняхович