Справа № 240/29382/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

12 січня 2026 року м. Житомир справа №240/29382/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення змін до Реєстру;

- зобов`язати відповідача протягом 5 робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести до Реєстру та системи «Оберіг» відомості про виключення його з військового обліку з 01.01.2012 та присвоїти йому статус "невійськовозобов`язаний».

На обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що з 01.01.2012 він був виключення з військового обліку відповідно до ст. 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у редакції 2012 року, що підтверджується записами у його військовому квитку серії НОМЕР_1 . Однак, на даний час його статус у системах "Оберіг" та "Резерв+" відображається як "військовозобов`язаний", що суперечить даним військового квитка та нормам законодавства. При цьому, позивач зауважує, що жодного рішення про скасування записів у військовому квитку або поновлення його на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 не приймалося. У зв`язку із цим, він 16.12.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із письмовим електронним зверненням про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та зазначення його статусу "невійськовозобов`язаний". Однак, станом на дату подачі даного позову до суду відповіді від відповідача він не отримав, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/29382/25 за позовом ОСОБА_1 було визначено суддю Черняхович І.Е.

Ухвалою судді від 08.01.2026 відкрито провадження в адміністративній справі №240/29382/25 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

12 січня 2026 року до суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

1) зупинення дії індивідуального акта ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у внесенні його до реєстрів "Оберіг" та "Резерв+" як військовозобов`язаного, до набрання законної сили рішенням суду по суті справи;

2) заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 та всім пов`язаним органам, установам та посадовим особам:

- вчиняти будь-які дії щодо його призову, мобілізації або повторного взяття на військовий облік;

- вручати, надсилати, формувати або вважати врученими повістки, вимоги про явку чи інші документи мобілізаційного чи облікового характеру;

- накладати адміністративні штрафи, здійснювати їх стягнення або ініціювати заходи примусового виконання;

- вимагати його явку на військово-лікарські комісії, уточнення облікових даних чи інші заходи, пов`язані з військовим обліком;

- передавати або оновлювати його персональні дані у державних реєстрах та інформаційних системах з метою призову чи мобілізації;

- вчиняти щодо нього будь-які інші дії, пов`язані з військовим обов`язком.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що він незаконно внесений до інформаційних систем «Оберіг» та «Резерв+» як військовозобов`язаний, незважаючи на те, що згідно із записом у його військовому квитку серії НОМЕР_1 він виключений з військового обліку з 01.01.2012 року на підставі статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції 2012 року). При цьому, станом на теперішній час у додатку "Резерв+" щодо нього відображається статус "розшук", а також інформація про накладення штрафу. На переконання позивача, ці обставини створюють реальну та безпосередню загрозу порушення його прав, у тому числі ризик незаконної мобілізації, примусового доставлення та накладення нових штрафів. Крім того, позивач зазначає, що зупинення дії індивідуального акта необхідне для ефективного захисту його прав, оскільки невжиття таких заходів може призвести до реальних негативних наслідків, зокрема незаконної мобілізації, застосування штрафів та інших примусових заходів.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 154 КАС України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та приєднаними до неї документами, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат;

3) наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

У контексті наведеного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Згідно із п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В розрізі наведених акцентів варто зауважити, що при вирішенні процесуального питання «заходів забезпечення позову» суд враховує Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, відповідно до яких рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду без вжиття заходів задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та вивчивши надані докази на її підтвердження, суд зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спірних у даній справі правовідносин є бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду поданої ним заяви від 16.12.2025 та не внесення за результатами такого розгляду змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо зазначення в такому реєстрі його статусу, як "невійськовозобов`язаний".

В свою чергу, в поданій до суду заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить вжити два заходи забезпечення позову:

1) зупинити дію індивідуального акта ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у внесенні його до реєстрів "Оберіг" та "Резерв+" як військовозобов`язаного, до набрання законної сили рішенням суду по суті справи;

2) заборонити ІНФОРМАЦІЯ_3 та всім пов`язаним органам, установам та посадовим особам: вчиняти будь-які дії щодо його призову, мобілізації або повторного взяття на військовий облік; вручати, надсилати, формувати або вважати врученими повістки, вимоги про явку чи інші документи мобілізаційного чи облікового характеру; накладати адміністративні штрафи, здійснювати їх стягнення або ініціювати заходи примусового виконання; вимагати його явку на військово-лікарські комісії, уточнення облікових даних чи інші заходи, пов`язані з військовим обліком; передавати або оновлювати його персональні дані у державних реєстрах та інформаційних системах з метою призову чи мобілізації; вчиняти щодо нього будь-які інші дії, пов`язані з військовим обов`язком.

Щодо зупинення дії індивідуального акта ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним в пункті 19 частини 1 статті 4 КАС України, індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Разом з тим, наявними на даний момент у справі матеріалами не підтверджується, що внесення до реєстрів "Оберіг" та "Резерв+" інформації про зміну статусу ОСОБА_1 із "невійськовозобов`язаний" на "військовозобов`язаний" було здійснене на підставі прийнятого ІНФОРМАЦІЯ_2 з даного питання індивідуального акту (рішення). Копії такого рішення позивач до суду не надавав. Більш того, в тесті позовної заяви ОСОБА_1 навпаки зазначає, що жодного рішення про скасування записів у військовому квитку або поновлення його на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 не приймалося.

Відтак, за відсутності індивідуального акта ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо поновлення ОСОБА_1 на військовому обліку, підстави для вжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії такого акту - відсутні.

Щодо заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 та всім пов`язаним органам, установам та посадовим особам: вчиняти щодо ОСОБА_1 будь-які дії щодо його призову, мобілізації або повторного взяття на військовий облік; вручати, надсилати, формувати або вважати врученими йому повістки, вимоги про явку чи інші документи мобілізаційного чи облікового характеру; накладати на нього адміністративні штрафи, здійснювати їх стягнення або ініціювати заходи примусового виконання; вимагати його явку на військово-лікарські комісії, уточнення облікових даних чи інші заходи, пов`язані з військовим обліком; передавати або оновлювати його персональні дані у державних реєстрах та інформаційних системах з метою призову чи мобілізації; вчиняти щодо нього будь-які інші дії, пов`язані з військовим обов`язком, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову позивач вказує, що станом на теперішній час у додатку "Резерв+" щодо нього відображається статус "розшук", а також інформація про накладення штрафу. Ці обставини створюють реальну та безпосередню загрозу порушення його прав, у тому числі ризик незаконної мобілізації, примусового доставлення та накладення нових штрафів.

З даного приводу суд зазначає, що такі доводи фактично зводяться до перелічення можливих у майбутньому негативних для нього наслідків.

В той час, як для вжиття заходів забезпечення позову існування порушення прав заявника або неможливість їх відновлення без вжиття заходів забезпечення позову має бути реальним, вбачатися з матеріалів справи, що у даному випадку не підтверджується.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі №826/13306/18.

ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу вчинення відповідачем дій щодо його призову на військову службу по мобілізації. Також суд зазначає, що надсилання позивачу повісти на проходження військово-лікарської комісії на предмет його придатності до військової служби не є тотожними з діями по врученню мобілізаційної повістки.

Крім того, у такому б випадку, всі заяви про забезпечення позову, в яких наводиться ризик негативних наслідків, підлягали б задоволенню, що не узгоджується із самим інститутом забезпечення позову.

До того ж, заходи забезпечення позову, які просить вжити ОСОБА_1 , а саме заборона ІНФОРМАЦІЯ_3 та всім пов`язаним органам, установам та посадовим особам вчиняти щодо нього будь-які дії щодо його призову, мобілізації, вручати йому повістки чи інші документи мобілізаційного чи облікового характеру, накладати на нього адміністративні штрафи, вимагати його явку на військово-лікарські комісії, уточнення облікових даних чи інші заходи, пов`язані з військовим обліком не є співмірними із предметом спору у даній справі та виходить за межі судового розгляду, оскільки предметом спірних правовідносин є виключно правомірність бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду поданої ОСОБА_1 заяви від 16.12.2025 та не внесення за результатами розгляду цієї заяви змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо зазначення його статусу позивача як "невійськовозобов`язаний", а не дії щодо призову позивача на військову службу по мобілізації.

Також суд зазначає, що сама лише незгода позивача із рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання таких протиправним ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано наявність правових підстав для забезпечення позову, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя І.Е.Черняхович