Справа № 640/17552/20
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства «Дубекспо» до Головного управління ДПС у м. Києві, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про стягнення інфляційних та боргових втрат, -
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Дубекспо» до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач), у якій позивач просить суд:
-стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок коштів Державного бюджету України інфляційні витрати від знецінення коштів у розмірі 4724,45 грн. та 3% боргових за безпідставне користування коштами у розмірі 1238,09 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
20.08.2020 позивачем подані документи на усунення недоліків позову.
27.08.2020 від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшла заява про повернення позовної заяви позивачеві та про застосування до керівника підприємства штрафу за подання декількох позовів до одного й того ж самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, та запропоновано третій особі надати пояснення з приводу заявлених позовних вимог.
03.03.2021 відповідачем подано відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне. Спірні правовідносини виникли з передбаченого Податковим кодексом України права позивача на відшкодування з державного бюджету суми податку на додану вартість і носять характер податкових. Проте, приписами частини другої статті 1 ЦК України встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, нормами чинного законодавства передбачено стягнення втрат від інфляції лише у зобов`язальних відносинах, які носять цивільно-правовий характер. За своєю правовою природою заявлена позивачем шкода є втратами від інфляції, розрахованої в порядку статті 625 ЦК України, яке не може бути застосовано до відносин, які регулюються спеціальним податковим законодавством. З огляду на викладене позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
22.03.2021 від третьої особи надійшло доповнення до пояснень на позовну заяву, в якому зазначає, що пунктом 200.23 статті 200 ПК України передбачена відповідальність за протерміноване відшкодування ПДВ у вигляді стягнення пені, яка застосовується на підставі ПК України, виключає одночасне застосування інших норм матеріального права щодо відповідальності за порушення норм договірних чи господарських зобов`язань. За таких обставин, вважає, що позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу адміністративного суду, який розглядав справу.
У разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено (частина третя статті 29 КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 адміністративну справу прийнято до провадження; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Цією ухвалою роз`яснено учасникам, що розгляд адміністративної справи починається спочатку та зважаючи на що, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали (у разі необхідності), позивачу - відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву, та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень відповідачам разом із доказами їх надіслання іншим учасникам справи, а також запропоновано третій особі надати свої пояснення щодо позову або відзиву.
Учасники справи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Головним управлінням ДПС у м. Києві подано до суду клопотання про заміну відповідача у справі його правонаступником.
13.02.2025 від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Положення статті 200 ПК України є спеціальними нормами, якими врегульовано відповідний компенсаційний механізм для платника податків у разі невиконання контролюючим органом своїх обов`язків своєчасно та в повному обсязі, положення статті 625 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Учасниками справи будь-яких інших пояснень, заяв по суті до суду не подавалось.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид діяльності за КВЕД: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; серед інших: Виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону, Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, Оптова торгівля металами та металевими рудами.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2018 у справі № 826/15822/16 адміністративний позов Приватного підприємства «Дубекспо» задоволено повністю.

Визнано бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві в частині невчасної підготовки та подання до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві висновку про повернення Приватному підприємству «ДУБЕКСПО» надмірно сплаченого податку на прибуток у розмірі 114117 грн., - протиправною.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2018 у справі № 826/15822/16 набрало законної сили 07.02.2019.

За твердженням позивача, протиправна бездіяльність відповідача призвела до несвоєчасного подання висновку до органу казначейства про повернення Приватному підприємству «Дубеско» надмірно сплаченого податку на прибуток у розмірі 114117 грн.

З урахуванням наведених обставин, позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про стягнення інфляційних витрат від знецінення коштів у розмірі 4724,45 грн. та 3% річних за користування коштами в сумі 1238,09 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Водночас, відповідно до частини другої статті 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною третьою статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 1212 ЦК України встановлено загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Статтею 1214 ЦК України встановлено загальні положення щодо відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання.

Так, відповідно до частини другої статті 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частинами першою та другою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (частина перша та друга статті 11 ЦК України).

Спір у справі стосується стягнення з відповідача Головного управління ДПС у м. Києві інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України.

За положеннями частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28), від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (пункти 44, 45), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 09.11.2022 у справі №420/2411/19 (пункт 77)).

Варто наголосити, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а цивільне законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Також, відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15 (спір стосувався невиконанням рішення суду про зобов`язання Міноборони України перерахувати та виплатити особі одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Такі висновки щодо застосування статті 625 ЦК України є актуальними та Велика Палата Верховного Суду від таких не відступала.

Разом з тим, з метою запровадження дієвого механізму контролю за повним та своєчасним виконанням державними органами комплексу дій, спрямованих на повернення платнику сум бюджетного відшкодування, законодавцем було закріплено на рівні закону (пунктом 200.23 статті 200 ПК України) забезпечувальний засіб - нарахування пені за кожен день прострочення зобов`язання протягом усього строку існування заборгованості бюджету.

Вказані положення Податкового кодексу України є тою спеціальною нормою, якою врегульовано відповідний компенсаційний механізм для платника податків у разі невиконання контролюючим органом своїх обов`язків своєчасно та в повному обсязі.

Тобто, цей механізм/інструмент одночасно є істотною мірою майнової відповідальності держави в разі невиконання означеного комплексу дій та запобіжником від можливих зловживань, а також компенсаційним механізмом для платника податків.

Суд звертає увагу, що такий компенсаційний механізм (нарахування пені) не є та не може бути джерелом збагачення для платника податків, а є мірою відповідальності відповідного контролюючого органу та компенсацією у майновому вираженні за невиконання контролюючим органом своїх обов`язків своєчасно та в повному обсязі.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, суд зазначає, що положення статті 625 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 4724,45 грн. та 3% річних за користування коштами в сумі 1238,09 грн. на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом в постановах від 02 лютого 2023 року у справі №160/3542/21, від 02 травня 2023 року у справі № 420/11860/20, від 28 травня 2024 року у справі №320/12137/20.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 КАС, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Приватного підприємства «Дубекспо» (; місцезнаходження: 01004, м. Київ, вул. Горького, буд. 5, Б) до Головного управління ДПС у м. Києві (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул. Терещенківська, буд. 11-А) про стягнення інфляційних та боргових втрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду

Суддя М.М. Бухтіярова