Справа № 300/6319/25
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р. справа № 300/6319/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Шемет Леся Богданівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, за змістом якого просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 12.08.2025 № 31;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди навчання з 24.10.1983 по 02.02.1984, згідно із свідоцтвом № НОМЕР_1 ; періоди роботи на території рф у період з 26.04.1993 по 03.05.1994, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 22.07.1983; періоди роботи з 01.07.2000 по 23.08.2002, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 03.01.2000;

- зобов`язати відповідача врахувати період служби у ЗСУ протягом якого позивач брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану за принципом один місяць служби за три місяці часу проходження служби відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 10.02.2025 № 41, довідки про безпосередню участь особи у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 22.11.2024, довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення від 17.01.2022;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити дострокову пенсію за віком.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до частини 4 частини 1 статті 115 розділу XIV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, рішенням Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 12.08.2025 № 31 відмовлено у призначенні вказаної пенсії, вказавши, що до страхового стажу не зараховані період навчання з 24.10.1983 по 02.02.1984, згідно із свідоцтвом № 0752203, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність; період роботи на території рф у період з 26.04.1993 по 03.05.1994 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 22.07.1983, оскільки припинена Угода про гарантії громадян держав-учасниць Співдружості Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року; періоди роботи з 01.07.2000 по 23.08.2002, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 03.01.2000, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини. Окрім того, вказує, що відповідач при розрахунку стажу позивача повинен був врахувати період служби позивача у ЗСУ протягом якого він брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану за принципом один місяць служби за три місяці часу проходження служби , що суперечить статті 17-1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком, при цьому, не врахувавши вказані періоди роботи та навчання, чим грубо порушено право позивача на належний рівень соціального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності та досягнення пенсійного віку.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.52).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 26.09.2025, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що підставою для відмови у призначенні дострокової пенсії за віком слугувало те, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 23 роки 11 місяців 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії. Водночас, представник відповідача зазначила, що до страхового стажу не зараховані період навчання з 24.10.1983 по 02.02.1984, згідно із свідоцтвом № 0752203, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність; період роботи на території рф у період з 26.04.1993 по 03.05.1994 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 22.07.1983, оскільки припинена Угода про гарантії громадян держав-учасниць Співдружості Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року; періоди роботи з 01.07.2000 по 23.08.2002, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 03.01.2000, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до частини 4 частини 1 статті 115 розділу XIV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.55-60).

29.09.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказує, що на момент навчання позивача в автомобільній школі та видачі йому свідоцтва від 07.02.1984 Закон України № 103/98-ВР не був прийнятий та не ставилося вимог про отримання свідоцтва про присвоєння або підвищення робітничої кваліфікації. Окрім того, зазначено, що відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування свідчить про неналежне виконання саме пенсійним органом приписів вищенаведених норм законодавства. З огляду на наведене, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не може бути достатньою підставою для не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи (а.с.67-70).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 04.08.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до частини 4 частини 1 статті 115 розділу XIV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.16-17).

Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.08.2025 № 31 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 115 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV. Зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 23 роки 11 місяців 01 день. Також зазначено, що до страхового стажу не зараховані період навчання з 24.10.1983 по 02.02.1984, згідно із свідоцтвом №0752203, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність; період роботи на території рф у період з 26.04.1993 по 03.05.1994 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 22.07.1983, оскільки припинена Угода про гарантії громадян держав-учасниць Співдружості Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року; періоди роботи з 01.07.2000 по 23.08.2002, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 03.01.2000, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини (а.с.48-51).

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно статей 44, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

В ході розгляду справи судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 04.08.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до частини 4 частини 1 статті 115 розділу XIV-І Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.16-17).

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.08.2025 № 31 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 115 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV, оскільки до страхового стажу не зараховані період навчання з 24.10.1983 по 02.02.1984, згідно із свідоцтвом № 0752203, оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність; період роботи на території рф у період з 26.04.1993 по 03.05.1994 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 22.07.1983, оскільки припинена Угода про гарантії громадян держав-учасниць Співдружості Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року; періоди роботи з 01.07.2000 по 23.08.2002, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 03.01.2000, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини (а.с.48-51).

При цьому, відповідачем не заперечується досягнення позивачем віку, достатнього для призначення пенсії згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та саму обставину призначення такої пенсії.

Надаючи оцінку підставам відмови у призначенні позивачеві дострокової пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 48 Кодекс законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV).

За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статі 24 Закону № 1058-IV).

Також відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Щодо можливості зарахування до страхового стажу періоду навчання з 24.10.1983 по 02.02.1984, згідно із свідоцтвом № 0752203, суд вказує на таке.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як зазначено вище, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, в Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 22.07.1983 (а.с.19-28) позивач в період з 22.07.1983 по 02.09.1983 працював на посаді слюсаря по ремонту автомобілів третього розряду.

В подальшому, відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_6 від 07.02.1984 у період з 24.10.1983 по 02.02.1984 позивач навчався по програмі підготовки водія транспортних засобів групи «С» і на випускних екзаменах згідно протоколу № 11 від 02.02.1984 отримав відмінні оцінки (а.с.41).

Окрім того, після проходження вищевказаного навчання згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_5 від 22.07.1983 (а.с.19-28) позивач в період з 04.05.1984 по 26.04.1986 проходив службу в СА.

Водночас, суд дійшов висновку, що надане позивачем свідоцтво про проходження навчання у період з 24.10.1983 по 02.02.1984 не підтверджує навчання у вищому чи середньому спеціальному навчальному закладі, училищі або на курсах підготовки кадрів, підвищення кваліфікації чи перекваліфікації у розумінні пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення». Матеріали справи не містять доказів того, що зазначене навчання здійснювалося у межах системи професійної освіти чи було спрямоване на здобуття виробничої професії як складової суспільно корисної діяльності.

За таких обставин суд вважає, що відсутні правові підстави для зарахування періоду навчання з 24.10.1983 по 02.02.1984 до страхового стажу позивача при призначенні пенсії, оскільки позивачем не доведено відповідність цього періоду вимогам законодавства, чинного на момент його проходження, відтак вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо можливості зарахування періоду роботи на території рф у період з 26.04.1993 по 03.05.1994 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 22.07.1983.

Так, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 22.07.1983 (а.с.19-28) позивач в період з 26.04.1993 по 03.05.1994 працював в АО «Россинка» на посаді водія І категорії.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у вказані періоди. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку та вкладку до неї, в яких містяться всі відповідні записи про період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, внаслідок чого, останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії.

Водночас, підставою відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу відповідач в рішення від 12.08.2025 вказав єдиною причиною та підставою відмови у зарахуванні вищевказаного періоду роботи є припинення Угоди про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення, однак, суд критично оцінює такі мотиви з огляду на таке.

ОСОБА_1 в спірний період працював на підприємстві, яке знаходилося на території російської федерації, внаслідок чого, питання щодо можливості зарахування таких періодів роботи до пільгового стажу необхідно розглядати відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода).

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу належить трудова книжка, яка надавалася останнім відповідачу для розгляду питання про врахування до стажу періодів роботи в рф. Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється. Вказана трудова книжка містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Таким чином, суд не виявив достатніх підстав для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача до його страхового стажу, внаслідок чого, дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів є протиправними.

Водночас суд зазначає, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож, припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, суд зазначає, що надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією рф припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення / перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Таким чином, позивачем ще при первинному зверненні було подано усі документи для підтвердження стажу роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу.

Таким чином, припинення участі України та російської федерації в Угоді не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, оскільки такий стаж набутий ним до 01.01.2023, внаслідок чого, відмова ГУ ПФУ в Миколаївській області у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи із 26.04.1993 по 03.05.1994 згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 від 22.07.1983 є протиправною.

Щодо можливості зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 по 23.08.2002, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 03.01.2000.

Так, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 03.01.2000 (а.с.29-30) позивач в період з 03.01.2000 по 23.08.2002 працював в Приватному підприємстві «Пелікан» на посаді водія вантажного автомобіля.

Записи про період трудової діяльності виконані з дотримання вимог щодо заповнення трудових книжок та містять інформацію про дату прийняття/звільнення з роботи, посилання на накази, підпис та печатку підприємства.

Жодних зауважень щодо відомостей з трудової книжки за вказаний період відповідачем у спірному рішенні висловлено не було.

Водночас, як встановлено зі змісту Форми РС-право до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період його роботи з 03.01.2000 по 30.06.2000, однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.08.2025 №31 до страхового стажу не зарахований період роботи з 01.07.2000 по 23.08.2002, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 03.01.2000, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини.

Суд зазначає, що наповнення інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування залежить від вжиття роботодавцем дій щодо повідомлення про прийняття працівника на роботу, своєчасної подання звітності про нараховану заробітну плату та відповідно сплату у бюджет необхідних податків та зборів з такої заробітної плати.

Суд звертає увагу на те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції викладені у постанові Верховного Суду від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17, від 11.10.2023 у справі №340/1454/21.

Суд зазначає, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати вищевказаний спірний період до страхового стажу позивача.

Щодо можливості зарахування до страхового стажу період служби у ЗСУ протягом якого позивач брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану за принципом один місяць служби за три місяці часу проходження служби відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 10.02.2025 № 41, довідки про безпосередню участь особи у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 22.11.2024, довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення від 17.01.2022.

Згідно статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписами частини 4 статті 4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено види військової служби, до яких, віднесено, зокрема, й військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 за № 1932-XII особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На підставі Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» в Україні введено воєнний стан та запроваджено загальну мобілізацію, ці правові режими неодноразово продовжувалися та діють донині.

Так, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 10.02.2025 № 41 (а.с.37) солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку, і вважається таким, що 10.02.2025 справи та посаду здав, виключений зі списків особового складу частини. Вислуга в Збройних Силах України: календарна - 06 років 05 місяців 11 днів, пільгова - 01 рік 04 місяці 20 днів.

Отже, на підставі норми третього речення абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону № 2011 проходження позивачем військової служби зараховується до його вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби - на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас, ОСОБА_1 ставить питання про зарахування цього періоду тривалістю до його страхового стажу з розрахунку один місяць служби за три місяці страхового стажу.

Так, пунктом 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах, до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Частиною 1 статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частин 1, 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 "Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за № 1294/2607, відповідно до Законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України відповідно до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей.

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення № 530 передбачено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу):

1) один місяць служби за три місяці:

участь у бойових діях у воєнний час;

час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, контузій, каліцтв або захворювань, одержаних військовослужбовцями у військових частинах, штабах та установах, які входили до складу діючої армії;

час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих;

час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, - з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1988 року;

час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу відповідно до Закону України Про участь України в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;

час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;

період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення;

час служби, зазначений у постанові Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 30 «Про пільги щодо обчислення вислуги років військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в операціях Миротворчих Сил ООН» (зі змінами);

час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки України, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичних установ України, їх співробітників та членів їх сімей;

інші періоди, зазначені в підпункті а пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (зі змінами);

крім вищезазначених, періоди дійсної військової служби у Збройних Силах СРСР, які підлягають зарахуванню до вислуги років на пенсію на пільгових умовах, наведені в додатку 2 до цього Положення.

За положеннями абзацу «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Водночас, суд звертає увагу, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що узгоджується з положеннями статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", якою передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі, до якої відповідно до п.4 цієї статті віднесено також військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, до якої відповідно до пункту 1 статті 2 Закону також віднесено і військову службу.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що підтверджується копіє посвідчення серії НОМЕР_8 (а.с.44).

За змістом довідки про безпосередню участь особи у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 17.01.2022 за № 110 ОСОБА_1 в період з 22.02.2021 по 02.11.2021 безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій і Луганській областях (а.с.38).

За змістом довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення від 22.11.2025 за № 7268 солдат ОСОБА_1 в період з 05.03.2022 по 17.12.2022, з 31.12.2022 по 20.05.2023, з 02.06.2023 по 27.09.2023. з 15.10.2022 по 13.03.2024, з 01.04.2024 по 01.05.2024, з 20.05.2024 по 02.08.2024 безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (а.с.39-40).

Наведене вище в своїй сукупності дає підстави для висновку, що служба позивача в АТО, а також участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення підлягає зарахуванню до його трудового стажу на умовах - один місяць служби за три місяці.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05 червня 2018 року у справі № 348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17 та від 02 квітня 2020 року у справі № 185/4140/17та від 18.01.2023 у справі №1.380.2019.003739.

Так, зокрема, у справі № 185/4140/17 предметом позову було кратне обчислення трудового стажу при призначенні пенсії на пільгових умовах за статтею 14 Закону №1788-ХІІ, норми якої ідентичні положенням частини 3 статті 114 Закону №1058-IV. При цьому Верховним Судом зроблений висновок про те, що період служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

У справі № 185/4140/17 Верховним Судом був викладений правовий висновок, відповідно до якого судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції у періоди з 22.07.2014 по 12.12.2014 та з 18.12.2014 по 20.03.2015, що підтверджується довідкою військової частини. Отже, саме вказаний період підлягає кратному обрахуванню.

З огляду на приписи частини 5 статті 242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд вище та які є релевантними до спірних відносин.

Доводи відповідача у своєму відзиві на позовну заяву про неможливість зарахування до страхового стажу у пільговому обчисленні, так як зарахування в пільговому обчисленні 1 місяць за три не передбачено Законом № 1058 суд відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків суду, у тому числі з посиланням на правові висновки Верховного Суду, щодо права позивача у спірних відносинах на кратне обчислення стажу (періодів безпосередньої участі військовослужбовця в Антитерористичній Операції на території Донецької та Луганської областей шляхом зарахування на пільгових умовах відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із розрахунку один місяць служби за три місяці).

Відтак, враховуючи наведене вище, слід дійти висновку, що період участі позивача в заходах із забезпечення оборони України в період з 05.03.2022 по 17.12.2022, з 31.12.2022 по 20.05.2023, з 02.06.2023 по 27.09.2023, з 15.10.2022 по 13.03.2024, з 01.04.2024 по 01.05.2024, з 20.05.2024 по 02.08.2024 підлягають зарахуванню до страхового стажу на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Враховуючи вищевказані висновки суду щодо необхідності зарахування до загального страхового стажу позивача спірних періодів його навчання та роботи внаслідок чого, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області слід повторно заяву про призначення пенсії від 04.08.2025, із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу періоди роботи.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити дострокову пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд враховує, що призначення пенсії за віком відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Відтак, позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Миколаївській області від 12.08.2025 № 31.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ) період роботи на території рф з 26.04.1993 по 03.05.1994, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.07.1983, період роботи з 01.07.2000 по 23.08.2002, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.01.2000 та час проходження служби, протягом якого брав участь в заходах із забезпечення оборони України в період з 05.03.2022 по 17.12.2022, з 31.12.2022 по 20.05.2023, з 02.06.2023 по 27.09.2023, з 15.10.2022 по 13.03.2024, з 01.04.2024 по 01.05.2024, з 20.05.2024 по 02.08.2024 з розрахунку - один місяць служби за три місяці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ) від 04.08.2025 про призначення пенсії, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу періоди роботи.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.