Справа № 340/13/26
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/13/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді НАУМЕНКА В.В., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд:

1) Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неоформлення (звільнення) проходження військової служби після видання наказу №286 від 04.10.2023 року;

2) Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 оформити та видати відповідний наказ про припинення (звільнення) позивача з військової служби;

3) Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти та належним чином оформити військово-облікові документи позивача відповідно до його фактичного правового статусу.

4) Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Від позивача до суду 07.01.2026 надійшла заява про забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що, на думку позивача, бездіяльність відповідачів є протиправною. Так, відповідач-1 оголосив позивача у 2023 році таким що самовільно залишив частину, а після скасування наказу про оголошення СЗЧ, відповідач-2 не вніс відповідної інформації до військово-облікових документів. Вказане, на думку позивача, може призвести до примусового повернення ОСОБА_1 до військової частини та повторного оголошення позивача дезертиром. Тому позивач просить застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиняти будь-які дії щодо повторного оголошення позивача таким, що самовільно залишив місце розташування військової частини, а також інші дії щодо направлення, повернення або примусового залучення позивача до проходження військової служби, у тому числі до Військової частини НОМЕР_1 , до фактичного виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За приписами частини першої статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа.

Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову без участі сторін.

Вирішуючи по суті заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, законодавцем визначено чіткі підстави, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Із системного аналізу вимог наведених статей вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. До того ж, забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту заявнику до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає, що підстави, визначені статтею 150 КАС України є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Слід зазначити, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа №826/9263/17, адміністративне провадження №К/9901/44796/18).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №800/521/17 дійшла до висновку та зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Зі змісту заяви про забезпечення позову суд вбачає, що позивач посилається на можливе повторне оголошення відповідачами його як особу, що самовільно залишила місце розташування військової частини, а також можливість його направлення, повернення або примусового залучення до проходження військової служби.

Водночас, такі посилання позивача ґрунтуються виключно на його власних припущеннях, без наведення жодних доказів на їх обґрунтування, з яких би суд міг пересвідчитись про можливість існування таких обставин.

Також, позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

В матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд наголошує, що наведені позивачем доводи про протиправність дій відповідачів потребують з`ясування та перевірки їх доказами на стадії розгляду справи по суті, а отже не можуть бути безумовною підставою для зупинення тих чи інших дії відповідачів до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду у даній справі законної сили, як заходів забезпечення позову.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову в спосіб, зазначений заявником, не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників вказаних правовідносин та не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Відтак, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248, 256, 293-297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО