Справа № 240/26104/25
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/26104/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулось в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 04.11.2025 року у виконавчому провадженні (далі - ВП) № 72262607 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі Головне управління) на виконання рішення суду у справі №240/12879/21 ОСОБА_1 з 29.01.2021 року було переведено на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.09.2021 року № 68-ф. В результаті перерахунку на виконання рішення суду розмір пенсії з 29.01.2021 року становить 6240,00 грн., з 01.07.2023 року виплата пенсії здійснюється у розмірі, визначеному на виконання рішення суду.

Окремо представник пенсійного органу звернула увагу на те, що на день набрання чинності (01.05.2016) Законом України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10.12.2015 року стаж державної служби ОСОБА_1 становив 18 років 7 місяців 14 днів, що підтверджено судом у рішенні від 17.02.2023 року у справі № 240/12879/21, проте, в зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 відповідного стажу у не менш як 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, підстав для врахування при обчисленні розміру пенсії виплат в середніх розмірах за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі немає.

Як вказує представник позивача у позовній заяві, за період з 29.01.2021 по 30.06.2023 року ОСОБА_1 нарахована доплата до пенсії в розмірі 43390,31грн., однак, через неналежне бюджетне фінансування перерахованих пенсій за судовими рішеннями, виплату заборгованості по пенсіях за минулий час розпочато в жовтні 2025 року й на виконання судового рішення у справі виплачено 187,35 грн. Залишок заборгованості в сумі 43202,96 грн. буде виплачуватись відповідно до "Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) на виконання судових рішень", затвердженого постановою КМУ від 14.07.2025 року № 821 (далі Порядок №821).

Представник позивача також стверджує, що Головним управлінням в межах наданої компетенції проведено комплекс заходів для повного та неухильного виконання рішення суду у справі № 240/12879/21, проте, подальша виплата коштів залежить лише від фінансування видатків на такі виплати.

Відтак, зазначає представник позивача, накладення головним державним виконавцем штрафу не є правомірним, оскільки рішення виконується.

Ухвалою суду від 02.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з призначенням її розгляду на 10.12.2025 року в порядку статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

09.12.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому представник останнього просить відмовити в задоволенні позовних вимог та стверджує, що оскаржена позивачем постанова про накладення штрафу від 04.11.2025 року винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Зазначає, що при перевірці виконання боржником (Головним управлінням) рішення суду у справі № 240/12879/21 про зобов`язання пенсійного органу перевести ОСОБА_1 з 29.01.2021 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" з урахуванням довідки про середній заробіток за грудень 2020 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця державним виконавцем було встановлено, що довідку про середній заробіток за грудень 2020 року пенсійним органом не надано і не враховано при виконанні судового рішення.

За твердженням представника відповідача, боржнику направлялась вимога від 30.01.2025 року щодо належного виконання рішення в частині врахування при перерахунку пенсії довідки про середній заробіток стягувача за грудень 2020 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії держслужбовця, однак, боржник таку вимогу не виконав, здійснивши перерахунок пенсії без врахування довідки про середній заробіток ОСОБА_1 за грудень 2020 року та, крім того, заборгувавши йому кошти з виплати пенсії.

У відзиві представник відповідача також просив здійснювати розгляд справи без участі його представника.

Крім того, представник відповідача заявив клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення у справі впливатиме на його права і обов`язки.

Вирішуючи клопотання відповідача, суд виходив з такого.

Приписами частини другої статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2025 року підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Щодо заявленого відповідачем клопотання про залучення третьої особи не заперечила.

Зважаючи на це та, беручи до уваги норми статті 49 КАС України, суд задовольнив клопотання відповідача, залучивши ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В зв`язку з цим, розгляд справи було відкладено на 07.01.2026 року та забезпечено можливість третій особі надати письмові пояснення по суті спору.

05.01.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшов лист, в якому повідомлено про те, що на даний час рішення суду виконано частково, оскільки Головне управління ПФУ в Житомирській області не надає та не враховує при обчисленні пенсії довідку про середній заробіток за грудень 2020 року, що впливає на розмір пенсії.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві.

ОСОБА_1 в засіданні суду підтвердив ту обставину, що довідка про середній заробіток за грудень 2020 року пенсійним органом не складалась та, відповідно, не враховувалась при нарахуванні призначеної йому пенсії.

За відсутності заперечень учасників справи суд ухвалив здійснювати розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, суд встановив таке.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року у справі № 240/12879/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено та:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу";

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з 29.01.2021 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" з урахуванням довідки про середній заробіток за грудень 2020 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Рішення набрало законної сили 27.03.2023 року.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою від 31.05.2023 року про надання йому на виконання рішення суду у справі № 240/12879/21 довідки про складові заробітної плати державного службовця відповідної посади станом на дату звернення за призначенням пенсії, а також довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця в середніх розмірах за грудень 2020 року.

У відповідь на вказану заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 20.06.2023 року повідомило заявника про надання йому довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії за віком, як державному службовцю (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), станом на грудень 2020 року.

У наданні довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, в середніх розмірах за грудень 2020 року відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3, пенсійний орган відмовив з посиланням на відсутність у заявника необхідного стажу.

Наведена обставина свідчить про те, що в добровільному порядку рішення суду не виконано у повному обсязі, оскільки відповідачем фактично проігноровано обов`язок, покладений на нього судовим рішенням, а саме: не надано довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця у середніх розмірах за грудень 2020 року, яка прямо визначена резолютивною частиною рішення суду та є необхідною для належного і повного перерахунку пенсії.

Відтак, з метою вжиття стягувачем усіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на реальне та своєчасне виконання судового рішення, що набрало законної сили, розпочато процедуру примусового виконання судового рішення.

09.06.2023 року судом було видано стягувачу ( ОСОБА_1 ) виконавчий лист № 23060 2023 р. на виконання судового рішення у справі № 240/12879/21, який ним пред`явлено до примусового виконання в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Постановою від 14.07.2023 року, винесеною старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тетяною Сладь, відкрито виконавче провадження № 72262607 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 240/12879/21 та вказано про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Водночас, зверненням ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області з заявою від 18.01.2025 року, в якій він просив застосувати до пенсійного органу заходи впливу, підтверджується те, що рішення суду у справі № 240/12879/21 повністю не виконане, оскільки при перерахунку пенсії не враховано довідку про середній заробіток за грудень 2020 року, що вплинуло на розмір пенсії заявника.

30.01.2025 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тетяною Сладь було скеровано до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вимогу № 2018 щодо виконання рішення суду у справі №240/12879/21 у 10-денний строк з моменту отримання вимоги та надати підтверджуючі документи.

У відповідь на вказану вимогу Головне управління листом від 07.02.2025 року повідомило старшого державного виконавця про те, що на виконання судового рішення у справі № 240/12879/21 за період з 29.01.2021 по 30.06.2023 року ОСОБА_1 нарахована доплата до пенсії в розмірі 43390,31 грн., однак, виплата цієї суми, яка включена до підсистеми "Реєстр судових рішень", буде здійснена виключно за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України в межах відповідної бюджетної програми за КПКВК 2506080 "Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду".

Як вбачається з матеріалів цієї справи, аналогічного змісту інформація надсилалася Головним управлінням старшому державному виконавцю Т. Сладь також згідно листа 07.08.2023 року у відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження 72262607.

Таким чином, надаючи відповідь на вимогу державного виконавця, Головне управління Пенсійного фонду України обмежилось викладенням інформації про здійснення розрахунку суми доплати до пенсії та поставило її фактичну виплату у залежність від наявності бюджетного фінансування, однак, відповідь пенсійного органу не містить підтвердження врахування при перерахунку пенсії довідки про середній заробіток за грудень 2020 року, та свідчить про ухилення від його реального виконання

Згідно наказу Міністерства юстиції від 27.05.2025 року № 1480/5 "Про відділи державної виконавчої служби" перейменовано відділи державної виконавчої служби Житомирської області, зокрема, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перейменовано у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В липні 2025 року стягувач ( ОСОБА_1 ) вчергове звернувся до Пенсійного фонду України з заявою, в якій він просив надати розрахунки обчислення та нарахування пенсії, з яких би вбачалося, як враховані та включені суми довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), а також як враховані та включені суми довідки про середній заробіток за грудень 2020 року та окремо нарахування по індексації пенсії.

У відповідь на вказане звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 29.08.2025 року повідомило заявника про те, що розмір його пенсії становить різницю між основним розміром пенсії в сумі 8991,18 грн. та обмеженням індексації в розмірі 323,83 грн., а саме: 8667,35 грн.

Тобто, пенсійний орган фактично зосередився на повідомленні про нарахування суми доплати, але чи враховано при цьому довідку про середній заробіток за грудень 2020 року, не вказав.

04.11.2025 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Т.Сладь було винесено постанову про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу на користь держави у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду.

При винесенні цієї постанови виконавцем було встановлено, що рішення суду у справі № 240/12879/21 Головним управлінням належним чином не виконується, свідченням чому є звернення стягувача від 24.01.2025, 30.01.2025 та 28.10.2025 року про неврахування довідки про середній заробіток за грудень 2020 року, а також відсутність доказів на підтвердження виконання рішення в частині врахуванням такої довідки при переведенні стягувача на пенсію за віком.

Не погоджуючись із цією постановою, Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області звернулось до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ).

За змістом статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами статті 26 Закону № 1404-VIIІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (частина 6 статті 26 Закону № 1404-VIII).

В силу пунктів 1 та 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 63 Закону № 1404-VIIІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIIІ передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Зокрема, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведених норм, правовою підставою накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання останнім судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і спрямовано на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Водночас, така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Отже, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника.

Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону України №1404-VIII.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 року у справі № 560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин - наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

Перевіряючи наявність підстав для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови від 04.11.2025 року у ВП 72262607 про застосування до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області штрафу за невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/12879/21, слід зазначити таке.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

Отже, боржник зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань, вказаних в його резолютивній частині та враховувати при цьому висновки суду, зазначені в його мотивувальній частині, оскільки саме вона містить усі обставини справи та мотиви, з яких суд виходив при прийнятті рішення, і положення закону, яким він керувався з огляду на об`єкт порушеного права.

Судом встановлено, що рішенням суду у справі № 240/12879/21, яке набрало законної сили, на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області було покладено обов`язок перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з урахуванням двох конкретних довідок, а саме: довідки про середній заробіток за грудень 2020 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. Зазначена обставина прямо випливає з резолютивної частини судового рішення та була детально обґрунтована судом у його мотивувальній частині.

Позивачем не заперечується той факт, що при нарахуванні пенсії ОСОБА_1 було враховано лише довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), тоді як довідка про середній заробіток за грудень 2020 року при перерахунку пенсії не застосовувалась, що безпосередньо вплинуло на розмір пенсійних виплат пенсіонера. Зазначений факт підтверджено у наданих пенсійним органом відповідях та поясненнях представника.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що судове рішення у справі №240/12879/21 в повному обсязі не виконано, оскільки боржником не дотримано вимог резолютивної частини рішення та проігноровано правові висновки суду, викладені в його мотивувальній частині.

За таких обставин доводи пенсійного органу про належне виконання судового рішення є необґрунтованими.

При цьому суд враховує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Аналогічні положення закріплені у статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Обов`язковість судового рішення є однією з фундаментальних засад правосуддя, що гарантує право особи на справедливий суд та ефективний захист її порушених прав.

Суд зауважує, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/12879/21 набрало законної сили. У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що зазначене рішення переглядалося в апеляційному чи касаційному порядку та було скасовано або змінено.

Таким чином, чинне судове рішення підлягає безумовному виконанню боржником саме у той спосіб та в тому обсязі, який визначений судом. Неповне виконання рішення, зокрема ігнорування окремих складових заробітної плати, які суд зобов`язав врахувати, є фактичним ухиленням від виконання судового акта, що є неприпустимим у правовій державі.

ПРи цьому у боржника немає повноважень здійснювати ревізію судового рішення на етапі його виконання.

З огляду на факт неповного виконання рішення суду у справі №240/12879/21 та ігнорування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області мотивувальної та резолютивної частин цього рішення, дії державного виконавця щодо накладення штрафу є цілком обґрунтованими.

Як зазначено у частині першій статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Майстренко