Справа № 340/3800/25
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3800/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОН-СТІЛЛ" (далі позивач) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі відповідач-1), Державної податкової служби України (відповідач-2) про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати "Рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 08.04.2025 р. № 12726091/4270802" Голови комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Кіровоградській області ЛЕМЕХА І.В., яким відмовлено ТОВ "БЕТОН-СТІЛЛ" в реєстрації податкової накладної № 6 від 05.03.2025 р. на суму 2 191 049,82 грн, у тому числі ПДВ 365 174,97 грн;

- визнати протиправним та скасувати "Рішення за результатами розгляду скарги щодо рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за № 17735/42720802/2 від 24.04.2025 р." за підписом Голови комісії з питань з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Малишко Д.В.;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 6 від 05.03.2025 на суму 2 191 049,82 грн, у тому числі ПДВ 365 174,97 грн, складену ТОВ "БЕТОН-СТІЛЛ" (ідентифікаційний код 42720802) датою її направлення на реєстрацію.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення Комісії регіонального рівня повинно містити чітку підставу для відмови у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Проте Комісія регіонального рівня фактично не досліджувала наданих позивачем документів, а лише вказала на неподання ним окремих документів. Разом з тим, усі сумніви контролюючого органу щодо дотримання позивачем вимог податкового законодавства України під час здійснення господарської діяльності повинні досліджуватися шляхом проведення відповідних перевірок такого платника податків, за умови наявності підстав для її проведення, визначених нормами Податкового кодексу України, а не шляхом зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Приймаючи рішення про реєстрацію податкової накладної, контролюючий орган не повинен здійснювати повний аналіз господарської операції позивача на предмет її реальності. При реєстрації податкових накладних фактично проводиться моніторинг операції чи платника податків лише за зовнішніми (формальними) критеріями. Відповідачами не було наведено обґрунтованих мотивів прийняття оскаржуваних рішень, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо. Отже, у контролюючих органів були наявні достатні документи для спростування сумнівів щодо ризиковості здійснення операції, а наданих контролюючому органу документів та письмових пояснень було достатньо для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Представник відповідачів подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки за результатами розгляду поданих позивачем документів було встановлено відсутність копій: належним чином завірених платіжних документів (платіжні доручення, банківські виписки тощо) щодо оплати за реалізований товар термін оплати 03.03.2025 року (відповідно 5.2 Розрахунок за поставлену партію Товару здійснюється Покупцем на умовах після оплати в розмірі 100% від вартості партії Товару на підставі підписаної обома Сторонами видаткової накладної та товарно-транспортної накладної, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки відповідної партії Товару), належним чином завірених платіжних документів (платіжні доручення, банківські виписки тощо) щодо оплати за придбаний товар в повному обсязі, договір від 01.10.2024 року на реалізацію без підписів посадових осіб, в постачальника вантажних послуг відсутні основні засоби для здійснення даних видів робіт, відсутні підписи посадових осіб на специфікації, договору на оренду складу, акти виконаних робіт (склад, офіс), належним чином завірених платіжних документів (платіжні доручення, банківські виписки тощо) щодо оплати за оренду складу та офісу (а.с.122-125, 221-224).

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій не погодився з аргументами відповідачів та просив суд позов задовольнити (а.с.232-237).

Ухвалою судді від 11.06.2025 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного (позовного) провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.116-117).

Ухвалою суду від 27.06.2025 залишено без задоволенні клопотання відповідачів про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.230-231).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд зазначає таке.

З поданих до суду документів установлено, що між ТОВ "БЕТОН-СТІЛЛ" (код 42720802), яке до 15.02.2025 року здійснювало діяльність під найменуванням ТОВ "АЛД-ПРОМСТРОЙ", та його контрагентами існували реальні господарські правовідносини з поставки промислового обладнання. Зміна найменування позивача не призвела до зміни його організаційно-правової форми, ідентифікаційного коду чи правосуб`єктності, у зв`язку з чим усі права та обов`язки за укладеними договорами збереглися.

Зокрема, позивач (покупець) придбав у ТОВ "СІД-АВТОМАТИКА" (постачальник) шафи керування КП СЛТМ у визначеній кількості на підставі договору поставки, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, в тому числі видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та податковою накладною постачальника.

Надалі зазначений товар був поставлений позивачем (постачальник) своєму покупцеві ТОВ "ЕРТАНЗ" відповідно до умов договору поставки, специфікацій та заявки на поставку, на умовах DDP згідно з Правилами Інкотермс 2020. Факт здійснення господарської операції підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів, зокрема договорами, додатковими угодами, специфікаціями, заявкою на поставку, видатковою накладною, паспортом на товар, товарно-транспортними накладними та іншими первинними документами.

За результатами поставки позивач, як платник податку на додану вартість, відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України склав податкову накладну № 6 від 05.03.2025 р. на загальну суму 2191049,82 грн, у тому числі ПДВ 365174,97 грн, яку направив на реєстрацію в Єдиний реєстр податкових накладних (далі ЄРПН) (а.с.20).

Згідно з квитанцією, реєстраційний № від 26.03.2025, реєстрацію податкової накладної зупинено. У квитанції вказано: "Обсяг постачання товару/послуги 8537, перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 3 Порядку). Додатково повідомляємо: показник "D"=4.6062%, "Рпоточ"=11746.77. Пропонуємо надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.". (а.с.21).

З метою реєстрації податкової накладної позивачем було подано до ДПС в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку Повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено з додатками.

Незважаючи на це, 08.04.2025 року Комісією регіонального рівня було прийнято рішення №12726091/42720802 про відмову у реєстрації податкової накладної № 6 від 05.03.2025 року, яке в подальшому рішенням Комісією центрального рівня №17735/42720802/2 від 24.04.2025 року було залишене без змін за результатами адміністративного оскарження (а.с.22-23).

Незгода позивача з такими рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі по тексту ПК України) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Порядок адміністрування податку на додану вартість унормований розділом V ПК України.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу / орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку / небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів, послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно до абзацом першим пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 201.10 статті 201 ПК України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні / розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин (абзац десятий пункту 201.10 статті 201 ПК України).

Згідно до вимог пункту 201.16 статті 201 ПК України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми та підпункту 56.23.2 пункту 56.23 статті 56 Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України 11 грудня 2019 року прийняв постанову № 1165, якою затвердив Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, яка набрала чинності 01 лютого 2020 року (далі по тексту Порядок №1165 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1165 у разі коли за результатами перевірки податкової накладної/розрахунку коригування визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідають одній з ознак безумовної реєстрації, визначених у пункті 3 цього Порядку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування не зупиняється в Реєстрі.

Згідно до пункту 5 Порядку №1165, платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).

Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

Абзацом першим пункту 6 Порядку №1165 передбачено, що у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено та/або подано податкову накладну/розрахунок коригування для реєстрації в Реєстрі, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

У відповідності до пунктів 10-11 Порядку № 1165, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;

2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Мінфіну від 12 грудня 2019 р. № 520.

Як встановлено судом, позивачем складено та подано на реєстрацію до ЄРПН податкову накладну № 6 від 05.03.2025 року на загальну суму 2 191 049,82 грн, у т.ч. ПДВ 365 174,97 грн. Відповідно до квитанції реєстрація податкової накладної зупинена, оскільки обсяг постачання товару/послуги 8537, перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Додатково було повідомляємо: показник "D"-"Р" та запропоновано надати пояснення та копії документів (договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання / придбання товарів / послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури / інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством; інші документи, що підтверджують інформацію, зазначену у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі), достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (а.с.20-21).

Суд зазначає, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних прямо залежить від чіткого визначення контролюючим органом конкретного критерію оцінки ступеня ризиків, який став підставою для зупинення її реєстрації, а також від конкретизації переліку документів, необхідних і достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної відповідно до такого критерію.

Водночас із матеріалів справи вбачається, що надіслана позивачу квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної містить загальну пропозицію щодо надання пояснень та копій документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, без визначення конкретного та вичерпного переліку таких документів. Наведений у квитанції перелік носить загальний, орієнтовний характер та фактично є дослівним відтворенням положень абзацу 14 пункту 6 та підпункту 3 пункту 11 Порядку № 1165, без урахування особливостей конкретної господарської операції та заявленого критерію ризиковості.

Формальне зазначення у квитанції пропозиції надати "пояснення та копії документів" без конкретизації, які саме документи контролюючий орган вважає необхідними та достатніми для прийняття позитивного рішення, створює ситуацію правової невизначеності для платника податків. За таких умов платник податку позбавлений можливості належним чином реалізувати своє право на подання документів за вичерпним переліком, визначеним відповідно до конкретного критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не довільно, на власний розсуд контролюючого органу.

При таких розпливчатих формулюваннях підстав зупинення реєстрації податкової накладної та неконкретних пропозиціях щодо надання документів платник податків поставлений у невизначене становище щодо способу та обсягу виконання вимог контролюючого органу. У свою чергу, суб`єкт владних повноважень не дотримується принципів правової визначеності, обґрунтованості та відповідальності за прийняті рішення, що є складовими принципу верховенства права.

Такий підхід контролюючого органу не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 23.10.2018 у справі № 822/1817/18 та від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18, згідно з якою здійснення моніторингу відповідності податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків є виключно превентивним заходом, спрямованим на запобігання безпідставному формуванню податкового кредиту. Такий моніторинг не повинен підміняти собою проведення податкових перевірок і не може використовуватися як інструмент для детальної перевірки реальності господарських операцій або оцінки достатності всього комплексу первинних документів поза межами передбаченої законом процедури.

Наказом Міністерства фінансів України № 520 від 12 грудня 2019 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2019 року за № 1245/34216, затверджено Порядок прийняття рішень про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який визначає механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України (далі Порядок № 520 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 520, у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі.

Пунктом 5 Порядку № 520 визначено перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати:

договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;

розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 520, комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі:

ненадання / часткового надання додаткових письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, при отриманні Повідомлення;

та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

Отже, рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування.

Як вбачається з рішення Комісії регіонального рівня від 08.04.2025 №12726091/4270802, підставою для відмови у реєстрації податкової накладної № 6 від 05.03.2025 стало ненадання або часткове надання платником податку додаткових письмових пояснень та копій документів, необхідних для прийняття рішення про її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних. У графі "Додаткова інформація" такого рішення контролюючим органом наведено перелік документів, які, на його переконання, не були надані позивачем, зокрема: платіжні документи щодо оплати за реалізований та придбаний товар, договори та акти щодо транспортних послуг, документи, що підтверджують наявність основних засобів у постачальника вантажних послуг, договір оренди складу та офісу, акти виконаних робіт і платіжні документи за їх оренду, а також договори та специфікації без підписів посадових осіб.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до контролюючого органу були подані первинні документи, зокрема видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, договори, облікові регістри та інші документи, які у своїй сукупності підтверджують факт здійснення господарської операції з постачання товару контрагенту.

Контролюючим органом у спірному рішенні не наведено належного обґрунтування чому подані позивачем документи є недостатніми для прийняття Комісією рішення про реєстрацію податкової накладної, а також не зазначено, яким чином відсутність окремих документів унеможливлює встановлення факту здійснення господарської операції.

Суд звертає увагу, що відсутність платіжних документів щодо оплати за реалізований товар не може бути самостійною підставою для відмови в реєстрації податкової накладної, оскільки відповідно до пункту 187.1 Податкового кодексу України податкові зобов`язання з ПДВ виникають за першою подією або за датою постачання товарів, або за датою отримання коштів. У даному випадку першою подією є постачання товару, що підтверджується належними первинними документами, а тому відсутність оплати на момент складання податкової накладної не впливає на обов`язок її реєстрації в ЄРПН.

Посилання контролюючого органу на порушення строків оплати, визначених договором, суд також оцінює як такі, що виходять за межі предмета розгляду Комісією регіонального рівня, оскільки питання дотримання сторонами умов цивільно-правового договору не належить до критеріїв оцінки ступеня ризиків, передбачених Порядком №1165.

Також, вимоги контролюючого органу щодо надання договорів на вантажні перевезення, актів виконаних робіт та платіжних документів за транспортні послуги не є обов`язковими у кожному конкретному випадку, оскільки факт транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними, наданими позивачем. Перевірка матеріально-технічних можливостей перевізника, зокрема наявності у нього основних засобів, фактично є елементом податкової перевірки, а не процедури моніторингу податкових накладних.

Аналогічного висновку суд доходить і стосовно доводів контролюючого органу про відсутність договору оренди складу, актів виконаних робіт та платіжних документів за оренду складу й офісу, оскільки зазначені обставини не є безпосередніми елементами господарської операції з постачання товару, відображеної у податковій накладній, та не можуть самі по собі свідчити про неможливість її реєстрації.

Посилання на відсутність підписів посадових осіб на договорі та специфікаціях суд вважає формальними, оскільки відповідач не спростовує, що з наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку вбачається фактичне виконання сторонами умов договору. При цьому відсутність окремих реквізитів у документах не доводить її нереальності.

Суд також наголошує, що сама по собі відсутність певного документа або ненадання його контролюючому органу не може бути підставою для відмови у реєстрації податкової накладної без належного обґрунтування того, чому саме такий документ є необхідним і яким чином його відсутність унеможливлює прийняття позитивного рішення за умови наявності інших документів, що підтверджують проведення господарської операції.

При цьому суд зазначає, що оцінка реальності господарської операції, у тому числі щодо наявності у позивача необхідних основних засобів, складських приміщень та трудових ресурсів, може здійснюватися виключно в межах податкової перевірки, порядок і підстави проведення якої визначені Податковим кодексом України. Процедура ж зупинення та розгляду питання реєстрації податкових накладних не передбачає здійснення такої перевірки. У межах процедури реєстрації податкових накладних здійснюється лише моніторинг платника податку або операції за формальними критеріями, а не дослідження фактичної господарської діяльності. У зв`язку з цим суд не надає оцінки реальності чи нереальності господарської операції, а перевіряє лише наявність або відсутність правових підстав для відмови у реєстрації податкової накладної.

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення від 08.04.2025 №12726091/4270802 не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та пропорційності, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, оскільки прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його ухвалення, та з проявом надмірного формалізму, а тому воно підлягає скасуванню як протиправне.

Вирішуючи похідну позовну вимогу про зобов`язання зареєструвати податкову накладну № 6 від 05.03.2025 в ЄРПН, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 3 статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 341) затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі Порядок № 1246).

Згідно з пунктами 19, 20 Порядку № 1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій:

прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДПС відповідного рішення);

неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Внесення відомостей до Реєстру на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється з дотриманням вимог цього Порядку. При цьому вимоги абзацу десятого пункту 12 цього Порядку не застосовуються до податкової накладної та/або розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в установленому порядку.

Датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням.

Отже, за правилами Порядку № 1246 реєстрація податкової накладної та/або розрахунку коригування в ЄРПН за відповідним рішенням суду належить до повноважень ДПС України, якою ведеться цей реєстр, та здійснюється з дотриманням пункту 12 цього Порядку. Водночас перевірка наявності підстав для зупинення реєстрації податкової накладної не проводиться.

Враховуючи той факт, що рішення про відмову в реєстрації податкової накладної визнане судом протиправним, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну № 6 від 05.03.2025 датою її фактичного отримання.

Щодо скасування рішення №17735/42720802/2 від 24.04.2025 року Комісії центрального рівня за результатами розгляду скарги на рішення Комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в ЄРПН, то суд зазначає таке.

Механізм розгляду скарги щодо рішення Комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН визначає Порядок розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року №1165 (далі Порядок розгляду скарги).

У відповідності до пункту 12 Порядок розгляду скарги, за результатами розгляду скарги комісія центрального рівня зобов`язана прийняти одне з таких рішень: задовольнити скаргу та скасувати рішення комісії регіонального рівня; залишити скаргу без задоволення та рішення комісії регіонального рівня без змін.

Згідно з пунктом 17 Порядок розгляду скарги, рішення комісії центрального рівня не підлягає подальшому адміністративному оскарженню та може бути оскаржене в судовому порядку у строки, визначені статтею 56 Податкового кодексу України.

Як встановлено судом, 08.04.2025 року Комісією регіонального рівня прийнято рішення № 12726091/42720802 про відмову у реєстрації податкової накладної № 6 від 05.03.2025 року. За результатами адміністративного оскарження вказане рішення залишене без змін рішенням Комісії центрального рівня №17735/42720802/2 від 24.04.2025 року (а.с.23).

Разом з тим, за наслідками розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що рішення Комісії регіонального рівня від 08.04.2025 №12726091/42720802 є протиправним, оскільки прийняте без належного обґрунтування, з порушенням принципів пропорційності, об`єктивності та з проявом надмірного формалізму.

Суд зазначає, що рішення Комісії центрального рівня має похідний характер від рішення Комісії регіонального рівня та приймається за результатами перевірки законності, обґрунтованості й повноти висновків, викладених у такому рішенні. Водночас із матеріалів справи не вбачається, що Комісією центрального рівня усунуто встановлені судом порушення або надано самостійну правову оцінку доводам платника податку та поданим ним документам.

Фактично, як вбачається зі змісту відзиву (протокол засідання суду не надано), Комісія центрального рівня, залишаючи скаргу позивача без задоволення, обмежилася формальним погодженням із висновками Комісії регіонального рівня, не навівши додаткових мотивів та не спростувавши аргументи платника податку щодо достатності поданих ним документів для підтвердження господарської операції.

За таких обставин суд вважає, що протиправність рішення Комісії регіонального рівня обумовлює протиправність і рішення Комісії центрального рівня, яким це рішення залишено без змін, оскільки останнє не містить самостійних правових підстав, а лише підтверджує незаконне рішення Комісії нижчого рівня.

Таким чином, рішення Комісії центрального рівня від 24.04.2025 №17735/42720802/2 також не відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України щодо законності, обґрунтованості та пропорційності рішень суб`єктів владних повноважень, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону вказано, що за подання до адміністративного суду позовної позови немайнового характеру суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою-підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року складав 3028,00 грн.

Суд зазначає, що заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної та зобов`язання Комісії центрального рівня зареєструвати податкову накладну в ЄРПН датою її направлення на реєстрацію є пов`язаними між собою вимогами немайнового характеру, одна з яких є основною, а інша похідною.

Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом немайнового характеру позивачу необхідно було сплатити судовий збір у сумі 4844,80 грн (3028,00 грн * 0,8 * 2).

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 7267,20 грн (а.с.1-2), який в сумі 4844,80 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Питання про повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн може бути вирішено за його заявою (клопотанням) у відповідності до ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Також, позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8250,00 грн.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України", заява №19336/04).

Верховний Суд у постановах від 24.11.2021 року у справі №420/1109/20, від 29.11.2021 року у справі №420/13285/20, від 03.12.2021 року у справі №1.380.2019.000502 вказав, що, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представник позивача на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат на правову допомогу надав суду копії таких документів: Договір про надання правничої допомоги №42720802 від 10.03.2025 та детальний опис робіт (наданих послуг) за цим Договором (а.с.96, 97-99), рахунок на оплату №5/42720802 від 27.06.2025 р. на суму 8250 грн (а.с.246), платіжну інструкцію №213 від 01.07.2025 (а.с.247), Додаткову угоду №1 від 16.05.2025 до Договору №42720802 від 10.03.2025 (а.с.248), акт-звіт №5/42720802 від 27.06.2025 р. (а.с.250).

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) за Договором № 42720802 та акту-звіту № 5/42720802, адвокатом надано послуги (виконано роботи): складення позовної заяви 5250 грн; складення відповіді на відзив (у разі їх надання відповідачами) 2000 грн; складення інших заяв, заперечень, клопотань 500 грн; відправка документів до суду 500 грн.

Суд зазначає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Суд враховує, що вказана адміністративна справа є справою незначної складності, яка розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Судова практика у справах цієї категорії є сформованою, а підготовка позовної заяви не потребувала виконання адвокатом складних робіт. Підготовка і подання інших заяв/клопотань не вимагала значних зусиль та часу від адвоката.

Враховуючи викладене, зважаючи на незначну складність спору, виходячи із критерію розумної необхідності таких витрат, слід задовольнити та компенсувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

При цьому, оскільки передумовою виникнення цього спору стало рішення комісії ГУ ДПС у Кіровоградській області, яке визнане протиправним та скасоване, суд дійшов висновку про стягнення вищевказаних судових витрат в сумі 5000,00 грн саме за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 08.04.2025 р. №12726091/4270802.

Визнати протиправним та скасувати рішення за результатами розгляду скарги щодо рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 24.04.2025 р. №17735/42720802/2.

Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 05.03.2025 р. № 6 на загальну суму 2191049,82 грн, в тому числі ПДВ 365174,97 грн, складену товариством з обмеженою відповідальністю "АЛД ПРОМСТРОЙ" () (з 15.02.2025 р. ТОВ "БЕТОН-СТІЛЛ"), датою її подання на реєстрацію.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОН-СТІЛЛ" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (ЄДРПОУ ВП 43995486) судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОН-СТІЛЛ" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (ЄДРПОУ ВП 43995486) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БЕТОН-СТІЛЛ" () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України () судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА