Справа № 320/2820/21
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 січня 2026 рокум. ДніпроСправа № 320/2820/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління контролю якості про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Центрального управління контролю якості в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника Центрального управління контролю якості полковника ОСОБА_2 , Центрального управління контролю якості в особі начальника адміністративно-планового відділу заступника начальника управління координації та аналізу Центрального управління контролю якості ОСОБА_3 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючим обов`язки начальника Центрального управління контролю якості ОСОБА_2 від 03 березня 2021 року № 29 за результатами службового розслідування, яким за грубе порушення розпорядку дня підполковнику ОСОБА_1 , колишньому начальнику відділу перевірки відповідності речового майна, який перебуває в списках особового складу Центрального управління контролю якості, відповідно до підпункту «б» статті 48 розділу III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено - «догану»;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату підполковнику ОСОБА_1 неотримане матеріальне та грошове забезпечення, в зв`язку зі зменшенням премії з березня 2021 року;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь підполковника ОСОБА_1 моральну шкоду спричинену незаконними діями тимчасово виконуючи обов`язки начальника Центрального управління контролю якості ОСОБА_2 , начальника адміністративно-планового відділу заступника начальника управління координації та аналізу Центрального управління контролю якості ОСОБА_3 , що виразилось у незаконному та протиправному притягнені до дисциплінарної відповідальності та накладені дисциплінарного стягнення у вигляді - догана, у розмірі 250000,00 грн.

Вказуючи на відсутність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, оскільки факт неявки на службу 04 лютого 2021 року не містить порушення порядку дня, а обумовлений обставинами, що не залежали від його волі, і на те, що під час проведення службового розслідування та складення акту порушено вимоги як Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, так і Дисциплінарного статуту, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року адміністративну справу № 320/2820/21 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Центрального управління контролю якості про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України та Центрального управління контролю якості про зупинення провадження у справі № 320/2820/21.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України та Центрального управління контролю якості про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року замінено відповідача - тимчасово виконуючого обов`язки начальника Центрального управління контролю якості полковника ОСОБА_2 , начальника управління координації та аналізу Центрального управління контролю якості ОСОБА_3 , на належного відповідача - Центрального управління контролю якості Міністерства оборони України (04050, м. Київ, вул. Ю. Іллєнка, 81).

28 вересня 2021 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, з урахуванням якої викладено позовні вимоги у наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючим обов`язки начальника Центрального управління контролю якості ОСОБА_2 від 03 березня 2021 року № 29 за результатами службового розслідування, яким за грубе порушення розпорядку дня підполковнику ОСОБА_1 , колишньому начальнику відділу перевірки відповідності речового майна, який перебуває в списках особового складу Центрального управління контролю якості, відповідно до підпункту «б» статті 48 розділу III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено - «догану»;

- зобов`язати Центральне управління контролю якості здійснити перерахунок та виплату підполковнику ОСОБА_1 неотримане матеріальне та грошове забезпечення, в зв`язку зі зменшенням премії з березня 2021 року;

- стягнути з Центрального управління контролю якості на користь підполковника ОСОБА_1 , моральну шкоду спричинену незаконними діями тимчасово виконуючи обов`язки начальника Центрального управління контролю якості ОСОБА_2 , начальника адміністративно-планового відділу заступника начальника управління координації та аналізу Центрального управління контролю якості ОСОБА_3 , що виразилось у незаконному та протиправному притягнені до дисциплінарної відповідальності та накладені дисциплінарного стягнення у вигляді - догана, у розмірі 250000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог. Виключено зі складу учасників справи Міністерство оборони України.

Центральним управлінням контролю якості надано відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що актом службового розслідування від 03 березня 2021 року та доданими до нього матеріалами встановлено:

- факт неприбуття 04 лютого 2021 року на військову службу підполковника ОСОБА_1 з відпустки за сімейними обставинами, яка надавалась йому з 25 січня 2021 року по 03 лютого 2021 року та відсутності на робочому місці без поважних причин;

- надання недостовірної інформації підполковником ОСОБА_1 у рапорті від 15 січня 2021 року (вх. № 6 від 15 січня 2021 року) в частині наявності у нього достатніх підстав, передбачених статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та необхідності у наданні йому відпустки за сімейними обставинами зі збереженням грошового забезпечення терміном на 10 діб з 25 січня 2021 року. При цьому, військовослужбовцем у період з 25 грудня 2021 року по 03 лютого 2021 року, замість надання допомоги хворобу батьку, фактично використано відпустку за сімейними обставинами для відпочинку за кордоном (без повідомлення рапортом, і отримання дозволу від керівництва Центрального управління контролю якості), шляхом здійснення перетину державного кордону України і прибуття до України з відпустки лише 04 лютого 2021 року о 17.00.

Порушення підполковником ОСОБА_1 розпорядку дня Центрального управління контролю якості встановленого у додатку 1 до пункту 2 наказу начальника Центрального управління контролю якості від 28 грудня 2020 року № 14 в частині відсутності 04 лютого 2021 року на військовій службі та на робочому місці без поважних причин, а також порушення вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - статті 4, яка зобов`язує військовослужбовця неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; статті 6, яка зобов`язує військовослужбовця виконувати наказ начальника сумлінно, точно та у встановлений строк.

03 березня 2021 року підполковником ОСОБА_1 були надані письмові пояснення та рапорт від 10 лютого 2021 року щодо його відсутності 04 лютого 2021 року на військовій службі. При, цьому позивачем до пояснень від 03 березня 2021 року не додано жодного документу, який би підтверджував наявність поважних причин його відсутності 04 лютого 2021 року на військовій службі.

Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

07 червня 2021 року позивачем через підсистему «Електронний суд» надано відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позову, з підстав зазначених у позовній заяві.

Центральним управлінням контролю якості подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач, вказуючи на безпідставність доводів позивача, просить відмовити у задоволенні позову.

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року прийнято адміністративну справу до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши у змішаній формі справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) відповідно до пункту 1 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 03 серпня 2016 року № 718 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років та прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, призначено старшим офіцером юридичного відділу Центру розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України, ВОС-НОМЕР_2, штатно-посадова категорія «майор юстиції», присвоєно в порядку переатестації військове звання «майор юстиції».

Відповідно до підпункту 1.1 пункт 1 наказу начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 16 січня 2021 року № 5 на підставі поданого за підпорядкованістю підполковником ОСОБА_1 рапорту від 15 січня 2021 року, останній вибув у відпустку на 10 діб з 25 січня по 03 лютого 2021 року.

20 січня 2021 року наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України № 11 (по особовому складу) підполковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, колишнього начальника відділу перевірки відповідності речового майна Управління контролю якості звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку зі скороченням штатів або організаційних заходів) відповідно до пункту другого частині п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до довідки від 04 лютого 2021 року за вих. № 303/ЗУО, виданої Лікувально-профілактичним відділом Головного військового - медичного клінічного центру «ГВКГ», позивач за станом здоров`я потребує звільнення від службових обов`язків на 2 дні з 04 по 05 лютого 2021 року.

Відповідно до довідки від 05 лютого 2021 року № 489, виданої Лікувально-профілактичним відділом Головного військового - медичного клінічного центру «ГВКГ», позивач за станом здоров`я потребує звільнення від службових обов`язків на 5 днів з 05 по 09 лютого 2021 року.

Відповідно до наказів начальника Центрального управління контролю якості (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 лютого 2021 року № 13 «Про призначення службового розслідування по фактам не прибуття з відпустки та відсутності на робочому місці підполковника ОСОБА_1 » і від 19 лютого 2021 року № 18 «Про продовження службового розслідування по факту не прибуття з відпустки підполковника ОСОБА_1 » у Центральному управлінні контролю якості у період з 04 лютого 2021 року по 03 березня 2021 року проводилось службове розслідування по факту відсутності підполковника ОСОБА_1 на робочому місці та не прибуття 04 лютого 2021 року з відпустки за сімейними обставинами, яка надавалась військовослужбовцю терміном на 10 діб з 25 січня 2021 року по 03 лютого 2021 року згідно підпункту 1.1 пункт 1 наказу начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 16 січня 2021 року № 5 на підставі поданого за підпорядкованістю підполковником ОСОБА_1 рапорту від 15 січня 2021 року (вхід. № 6 від 15 січня 2021 року), із зазначенням у ньому підстави - статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та наданням військовослужбовцем копій документів про хворобу батька.

Згідно з витягом із наказу начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 5 лютого 2021 року № 16 позивач прибув із відпустки 05 лютого 2021 року.

10 лютого 2021 року позивач звернувся із рапортами щодо звільнення від виконання службових обов`язків з 10 лютого 2021 року долучивши направлення, довідку.

03 березня 2021 року позивачем надано пояснення щодо відсутності 04 лютого 2021 року на службі через захворювання до 10 лютого 2021 року, посилаючись на картку стаціонарного хворого № 487.

03 березня 2021 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника Центрального управління контролю якості полковником ОСОБА_2 затверджено акт службового розслідування від 03 березня 2021 року, яким встановлено факти не повернення на робоче місце ОСОБА_1 станом на 04 лютого 2021 року о 08:00 год.

Наказом начальника Центрального управління контролю якості (з адміністративно-господарської діяльності) від 03 березня 2021 року 29 «Про результати службового розслідування по факту не прибуття з відпустки та відсутності на робочому місці підполковника ОСОБА_1 » за грубе порушення розпорядку дня, підполковнику ОСОБА_1 , колишньому начальнику відділу перевірки відповідності речового майна, який перебуває в списках особового складу Центрального управління контролю якості за результатами службового розслідування та відповідно до підпункту «б» статті 48 розділу III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено - «догану».

Позивач ознайомився з наказом 05 березня 2021 року під підпис, що не заперечується сторонами.

Наказом начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 05 березня 2021 року № 33 (зі змінами, внесеними наказом начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 09 березня 2021 року № 34) виданого на підставі наказу директора Департаменту кадрової політики Міноборони від 20 січня 2021 року № 11, позивача виключено з 05 березня 2021 року зі списків особового складу Центрального управління контролю якості та всіх видів забезпечення.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок (абзац другий); бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим (абзац третій); беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини (абзац четвертий); дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України (абзац сьомий); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни (абзац одинадцятий).

Відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

За змістом частини першої статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначена Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з статтею 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Абзацами першим, третім статті 3 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до частини першої статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зокрема: догана.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У статті 85 Дисциплінарного статуту визначено, що:

- службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина перша);

- службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць (частина третя);

- порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (частина сьома).

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (стаття 86 Дисциплінарного статуту).

Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Відповідно до статті 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість притягнення до дисциплінарної відповідальності безпосередньо винних осіб.

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення (частина перша статті 97 Дисциплінарного статуту).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі, визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Пунктом 5 розділу ІІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 визначено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Пунктами 1, 5, 6 розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 2 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Вказане свідчить, що позивач як військовослужбовець повинен бездоганно і неухильно дотримуватись порядку і правил, які встановлені Дисциплінарним статутом, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. При цьому, за неналежне виконання службових обов`язків, порушення військової дисципліни військовослужбовець може бути притягнений у встановленому порядку до дисциплінарної відповідальності.

Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Дисциплінарним статутом визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Що ж стосується правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися на тому, чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення, чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення та чи є застосоване стягнення пропорційним (співмірним) із вчиненим діянням.

У свою чергу, акт (висновок) службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння правопорушення, тобто повинні бути встановлені обставини, за яких військовослужбовець скоїв відповідне правопорушення або ж обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, причини та умови, що призвели до вчинення такого правопорушення.

Аналогічні правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2020 у справі № 826/1916/17 і від 22 вересня 2022 року у справі № 420/4977/20.

Предметом спору у цій частині вимог є рішення відповідача щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «догани».

Так, під час службового розслідування встановлено, що позивач 4 лютого 2021 року повинен був повернутись на військову службу.

За результатами розгляду запиту Центрального управління контролю якості від 08 лютого 2021 року вих. № 561/163 посадовими особами військової контррозвідки Служби безпеки України в робочому порядку повідомлено, що підполковник ОСОБА_1 , у період з 25 січня 2021 року по 4 лютого 2021 року перетинав державний кордон України та прибув до України 04 лютого 2021 року о 17:00 год, про що зазначено в акті службового розслідування.

Водночас, довідку з медичної установи позивачем надіслано о 17:56 год., що не заперечується сторонами, тобто матеріалами справи підтверджено факт відсутності станом на 08:00 год позивача на робочому місці.

При цьому позивачем не наведено жодних аргументів на спростування наявності в його діях ознак дисциплінарного проступку, пов`язаного з неналежним виконанням службових обов`язків, натомість позовні вимоги обґрунтовано порушенням процедури проведення службового розслідуванням та незадовільним станом здоров`я.

Наданими матеріалами справи підтверджено факт захворювання 04 лютого 2025 року позивача з діагнозом респіраторне захворювання СОVID-19, проте позивачем не своєчасно повідомлено керівництво про не можливість прибути за місцем служби, що ним не спростовано.

Доказів затримки рейсу позивачем не надано, тому суд відхиляє такі твердження, як необґрунтовані.

Також суд зазначає, що перебуваючи у відпустці за сімейними обставинами для надання допомоги хворому батьку, позивач вирішив відпочити за кордоном, що явно не відповідає меті отриманої відпустки. Вказане також не відповідає діловим та морально-психологічним якостям позивача як особи офіцерського складу.

Крім того, на думку суду, така поведінка позивача призвела до його несвоєчасного прибуття за місцем служби.

Встановлені під час службового розслідування обставини відображено в акті службового розслідування, у висновках якого зазначено, що у зв`язку порушенням обов`язків військовослужбовця, закріплених положеннями Статуту внутрішньої служби ЗСУ, притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності.

Суд наголошує, що положеннями Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: однорідність фактичного змісту; юридична єдність (комплексність) норм; законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

У свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

Таким чином, позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу від 03 березня 2021 року № 29 за результатами службового розслідування, яким за грубе порушення розпорядку дня підполковнику ОСОБА_1 оголошено - «догану», слід відмовити за необґрунтованістю.

Щодо вимоги про зобов`язання Центральне управління контролю якості здійснити перерахунок і виплату підполковнику ОСОБА_1 неотримане матеріальне та грошове забезпечення, в зв`язку зі зменшенням премії з березня 2021 року, суд зазначає наступне.

Наказом від 03 березня 2021 року № 29 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, передбаченої пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, у виді оголошення догани.

Водночас, в наказі не вирішено питання про матеріальне та грошове забезпечення позивача за березень 2021 року.

Відповідно до пункту 1 розділу XVI. Преміювання Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260) при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:

- у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Судом установлено, що у лютому 2021 року позивач звертався до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України Яцини О.В. від 20 січня 2021 року № 11 в частині звільнення з військової служби у запас за пп. «г» (у зв`язку зі скороченням штатів або організаційних заходів) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати Міністерство оборони України поновити на військовій службі;

- зобов`язати Міністра оборони України прийняти рішення, а директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України на його підставі підготувати усі необхідні документи згідно чинного законодавства для призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Центрального управління контролю якості чи його заступника;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення з військової служби - 20 січня 2021 року, по дату фактичного поновлення на військовій службі;

- стягнути моральну шкоду в сумі 250 000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року у справі № 640/4064/21 закрито провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Також, до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони Яцини О. В. від 20 січня 2021 року № 11 в частині звільнення підполковника ОСОБА_1 з військової служби у запас;

- зобов`язати Міністерство оборони України поновити підполковника ОСОБА_1 на військовій службі;

- зобов`язати Міністра оборони України прийняти рішення, а директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України на його підставі підготувати усі необхідні документи згідно чинного законодавства для призначення підполковника ОСОБА_1 на посаду начальника Центрального управління контролю якості чи його заступника;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату підполковнику ОСОБА_1 матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення з військової служби - 20 січня 2021 року, по дату фактичного поновлення на військовій службі;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь підполковника ОСОБА_1 , моральну шкоду, спричинену незаконними діями директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України ОСОБА_4 , що виразилось у незаконному та протиправному звільнені, незаконному виведені у розпорядження, у розмірі 250000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 серпня 2022 року у справі № 640/12191/22 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

З подібними у справі № 640/12191/22 позивач звернувся із позовними вимогами до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 30 серпня 2022 року у справі 640/13839/22 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

Отже, позивачем заявлялись подібні вимоги щодо грошового та матеріального забезпечення за березень 2021 року.

Також суд враховує, що наказом начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 05 березня 2021 року № 33 (зі змінами, внесеними наказом начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 09 березня 2021 року № 34) виданого на підставі наказу директора Департаменту кадрової політики Міноборони від 20 січня 2021 року № 11, позивача: виключено з 05 березня 2021 року зі списків особового складу Центрального управління контролю якості та всіх видів забезпечення.

Вказаним наказом визначено розмір грошового забезпечення позивача за березень 2021 року. Даний наказ позивачем не оскаржується.

Враховуючи, що спірним у цій справі наказом не визначено розмір грошового забезпечення, такий розмір встановлено наказом від 05 березня 2021 року № 33, який не оскаржується, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимоги щодо наказу від 03 березня 2021 року № 29, а тому висновує, що вимога про перерахунок та виплату підполковнику ОСОБА_1 неотримане матеріальне та грошове забезпечення, в зв`язку зі зменшенням премії з березня 2021 року не підлягає задоволенню.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від попередніх вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в адміністративній справі, спростовуються встановленими у справі обставинами та доказами, наданими представником відповідача.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального управління контролю якості про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Кисіль