Справа № 0540/6938/18-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

07 січня 2026 року Справа №0540/6938/18-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про виконання рішення від 13.09.2018 у справі № 0540/6938/18-а

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.09.2018 у справі № 0540/6938/18-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 1 лютого 2018 року.

10.12.2018 Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчі листи № 0540/6938/18-а.

04.11.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Заява мотивована тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення суду до теперішнього часу не виконане.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.11.2025 заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 0540/6938/18-а задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.09.2018 у справі № 0540/6938/18-а протягом тридцятиденного строку з дня отримання копії цієї ухвали.

01.12.2025 представник відповідача надав до суду звіт про виконання рішення суду.

У звіті зазначено, що у грудні 2018 року на виконання рішення суду здійснено поновлення нарахування пенсії ОСОБА_1 у розмірі 1497 грн. Нарахована сума доплати за результатами виконання рішення суду за період з 01.02.2018 по 31.12.2018 склала 16017 грн та у жовтні 2020 року виплачена ОСОБА_1 на картковий рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Крім того, відповідачем зазначено, що виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.01.2024 відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Розглянувши поданий пенсійним органом звіт, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 07.06.2005, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20.07.2004, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28.11.2006, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень" від 21.11.2024 № 4094-IX набрав чинності 19.12.2024 (далі по тексту - Закон України № 4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

За змістом наданого до суду звіту про виконання судового рішення від 13.09.2018 встановлено, що відповідач виконав рішення суду в частині нарахування та виплати пенсії позивачу за період з 01.02.2018 по 31.12.2018 у сумі 16017 грн. Водночас відповідачем не підтверджено виплати нарахованої та виплаченої заборгованості пенсії.

Крім того, відповідачем зазначено про припинення позивачу виплати пенсії з 01.01.2024 відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Проте, відповідачем не надано доказів нарахування/виплати (зарахування коштів на рахунок) пенсії позивачу за період з 01.01.2019 по дату припинення пенсії (тобто по 01.01.2024) та разом з цим, не наведено пояснень причин не нарахування чи не виплати пенсії за вказаний проміжок часу.

Суд зазначає, що відповідно до частини 11 статті 382-3 КАС України при прийнятті судом звіту про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту протягом .

Таким чином, поданий відповідачем звіт не містить повної інформації щодо виконання рішення суду від 13.09.2018.

Отже, суд дійшов висновку, що звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.12.2025 не свідчить про виконання судового рішення в повному обсязі, у зв`язку з чим поданий звіт не може бути прийнятим судом та наявні підстави для встановлення нового строку для подання звіту.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 256, 297, 382 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.12.2025 про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду 13.09.2018 у справі № 0540/6938/18-а відмовити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати звіт про виконання рішення суду 13.09.2018 у справі № 0540/6938/18-а у тримісячний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені ст. ст. 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали відповідно до положень статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.О. Кошкош