Справа № 420/7961/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7961/22
УХВАЛА

05 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням ухвали суду від 22.12.2025 по справі № 420/7961/22,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії з 01.04.19 на підставі довідки № ЮО 94913 від 22.10.21, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивача з 01.04.19 згідно вказаної довідки з виплатою різниці.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 420/7961/22, яке набрало законної сили 22.08.2022, адміністративний позов задоволено.

Ухвалою суду від 22.12.2025 змінено спосіб і порядок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 по справі № 420/7961/22 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми доплати пенсії в сумі 238 594,75 грн.

29.12.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява в порядку ст. 382 КАС України, в якій позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням ухвали Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/7961/22 про зміну способу і порядку виконання рішення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати до суду звіт про виконання вищевказаного судового рішення у встановлений судом строк (15-30 днів); попередити керівника ГУ ПФУ в Одеській області про відповідальність у вигляді штрафу, передбаченого ст. 382 КАС України, у разі неподання звіту.

В обґрунтування заяви зазначено, що оскільки ГУ ПФУ в Одеській області тривалий час ігнорує виконання рішення суду, що стало підставою для зміни способу його виконання, та з метою недопущення подальшого затягування виплати належних йому коштів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладеної норми вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002, Ромашов проти України від 27.07.2004, Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Суд зазначає, що заява позивача про встановлення судового контролю є необґрунтованою, оскільки положення статті 382 КАС України передбачають можливість встановлення судового контролю виключно щодо виконання судового рішення, ухваленого за результатами розгляду адміністративної справи по суті. Натомість ухвала суду про зміну способу і порядку виконання рішення не є самостійним судовим рішенням у розумінні статті 382 КАС України, а лише процесуальним актом, який визначає механізм реалізації вже ухваленого рішення, що набрало законної сили.

Крім того, суд зазначає, що забезпечення виконання судових рішень, у тому числі ухвал про зміну способу та порядку їх виконання, здійснюється в межах виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». За відсутності добровільного виконання саме цей механізм є передбаченим законом способом примусового виконання, тоді як встановлення судового контролю у формі зобов`язання подати звіт не може підміняти собою процедури виконавчого провадження і не застосовується до ухвал процесуального характеру.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням ухвали суду від 22.12.2025 по справі № 420/7961/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя І.В. Завальнюк