Справа № 420/38793/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ у Київській області), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 24.09.2025 року №65841/03-16 про відмову у переведенні його - ОСОБА_1 , з пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»» від 10.12.2015 №889-УІІІ період роботи з 11.05.1993 по 13.07.2010 року в органах Державної податкової служби;

зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області з пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-УІІІ, здійснити перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 17.09.2025 року (дата звернення до УПФУ), з урахуванням стажу державної служби за періоди з 11.05.1993 по 13.07.2010 року на посадах головного державного податкового інспектора в органах Державної податкової служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 17.09.2025 року він звернувся до ПФУ із заявою про переведення з пенсіі? за віком згідно Закону Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону Украі?ни «Про державну службу».

За результатом розгляду заяви рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 24.09.2025 року №65841/03-16 йому відмовлено в переведенні, оскільки відсутній стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби не зараховано період роботи в органі податкової служби, оскільки посадові особи податкової служби не відносяться до категорій посад державної служби.

Позивач зазначає, що він станом на 01.05.2016 року мав необхідних 10 років стажу державної служби для переведення на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим вважає прийняте рішення протиправним.

Ухвалою суду від 24.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

Ухвалою від 06.01.2026 року повернуто без розгляду клопотання представника відаовідача про притягнення у якості співвідповідача ГУ ПФУ в Одеській області, викладені у відзиві на позов по справі №420/38793/25.

Представник ГУ ПФУ подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що з 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» №889-VII, яким зазначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ. Статтею 90 Закону України №889-VIII передбачено що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 передбачено право державних службовців за певних умов на призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України №3723-ХІІ.

Статтею 25 Закону № 3723 визначено сім категорій посад державних службовців, які вони могли обіймати у відповідних державних органах, та передбачено, що віднесення існуючих на той час посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців провадиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом. На перерахунок пенсії за Законом № 889 - VIII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, можуть розраховувати дві категорії осіб:- державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889 - VIII (1 травня 2016 ) обіймали посади державної служби та мали не менш як 10 років стажу на по садах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України; - особи, які на день набрання чинності Законом № 889 -VIII мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Представник відповідача вказує, що основним критерієм, за яким слід визначати можливість зарахування періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, є присвоєння за займаною посадою відповідного рангу, про що, робиться запис в особовій справі державного службовця. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадовим особам органів державної податкової служби можуть присвоюватись персональні звання. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, розмір надбавок за звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. Періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

За даними трудової книжки ОСОБА_1 в періоди з 11.05.1993р по 13.07.2010р., працював в Державній податковій інспекції Роздільнянського району Одеської області, на посадах, які мають звання та спеціальні звання.

Оскільки, Позивач працював на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами КМУ, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016 року має менше як 20 років стажу роботи. Підсумовуючи вищевикладені доводи та норми діючого законодавства України, на момент звернення позивачем не дотримано обов`язкових вимог чинного законодавства для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723 на підставі пункту 2 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу №889- VII.

Представник відповідача ствердував, що оскаржуване рішення є правомірним.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Сторонами не заперечується, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17.09.2025 року позивач звернуся до територального органу ПФУ із заявою №2111, у якій просив перевести його з пенсіі? за віком згідно Закону Украі?ни «Про загальнообов`язкове державне пенсіи?не страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону Украі?ни «Про державну службу».

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУ ПФУ у Київській області та за результатами її розгляду прийнято рішення від 24.09.2025 року №65841/03-16 «Про відмову в перерахунку пенсії», яким відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону Украі?ни «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби.

В рішенні зазначено, що за даними трудової книжки, наявної в матеріалах ЕПС ОСОБА_1 в період з 11.05.1993 по 13.07.2010 року працював в Держаній податковій інспекції Роздільнянського району Одеської області на посадах, які мають звання та спеціальні звання. Робота на зазначених посадах не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки посади державних службовців віднесені до відповідних категорій здійснюється відповідно до ст.25 Закону України «Про державну службу», посади працівників державної податкової служби цією статтею не передбачені.

Позивач, вважаючи рішення ГУ ПФУ у Київській області від 24.09.2025 року №65841/03-16 протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши заяви по суті та надані докази суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ).

01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), що регулює, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Пункт 8 розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII:

1) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України;

2) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право, зокрема, чоловіки, які досягли віку 62 роки, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ст.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд, у постанові від 22.05.2024 року у справі №500/1404/23 зазначив, що для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Судом по цій справі встановлено, що відповідачем не зараховано до стажу державної служби позивача періоди роботи з 11.05.1993 по 13.07.2010 року на посадах в органах державної податкової служби.

Згідно з трудовими книжками серії НОМЕР_2 від 28.11.1979 та серії НОМЕР_3 від 14.06.2021 позивач:

11.05.1993 року прийнятий на посаду старшого державного податкового інспектора податкової інспекції по Роздільнянському району (наказ №70 від 10.05.1993 року);

12.11.1993 переведений на посаду головного держподатінспектора ДПІ МЦ України (наказ №82-л від 12.11.1993 року);

01.01.1994 року переведений у відділ обліку та обробки даних головним держподатінспектора (наказ 100-л від 01.01.1994 року);

03.01.1994 року прийняв присягу державного службовця відповідно до ст.17 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року;

26.09.1994 року згідно з Постановою КМУ від 05.10.1992 року №559 «Питання державної податкової служби в Україні» і за результатами тестування, присвоєно персональне звання Інспектора податкової служби І рангу (наказ №16 від 26.09.1994 року);

21.09.1995 року переведений на посаду начальника відділу обробки інформації і комп`ютеризації (наказ №201-л від 21.09.1995 року);

25.11.1996 року звільнений з займаної псади у зв`язку з ліквідацією державної податкової інспекції у Роздільнянькому районі в порядку переведення на роботу у державну податкову адміністрацію у Роздільнянському районі на підставі ч.15 ст.36 КЗпП України (наказ № 53-л від 25.11.1996 року);

25.11.1996 року прийнятий на посаду начальника відділу комп`ютеризації у порядку переведення із державної податкової інспекції у Роздільнянському районі (наказ №1-л від 25.11.1996 року);

на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 05.02.1998 №83/08/BP Державна податкова адміністрація у Роздільнянському районі Одеської області перейменована в Державну податкову інспекцію у Роздільнянському районі Одеської області;

01.06.1998 року переведений на посаду начальника відділу інформації зі збереженням раніше присвоєного спеціального звання (наказ №53-л від 01.06.1998 року);

26.01.2000 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора сектору забезпечення функцінування автоматизованої аналітичної системи відділу інформації (наказ №5-о від 26.01.2000 року);

17.02.2000 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора сектору обліку юридичних осіб відділу інформації (наказ №14-о від 17.02.2000 року);

01.06.2000 року Відділ перейменований на Відділ автоматизованого адміністрування податків (наказ №53 від 07.06.2000 року);

01.06.2000 року переведений головним державним податковим інспектором відділу автоматизованого адміністрування податків у звяязку зі зміною штатного розпису та структури (наказ №71-о від 31.05.2000 року);

08.08.2002 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу інформатизаційного обліку у зв`язку зі зміною організаційної структури та штатного розпису (наказ №56-о від 08.08.2002 року);

29.09.2003 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора групи обліку платників податків відділу автоматизації процесів оподаткування у зв`язку зі зміною організаційної структури та штатного розпису (наказ №56-о від 29.09.2023 року);

10.08.2004 року звільнений з посади у порядку переведення на роботу до Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції у зв`язку з реорганізацією державних податкових інспекцій шляхом злиття ДПІ у Роздільнянькому районі та Великомихайлівської МДПІ п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №62-0 від 02.08.2004 року);

11.08.2004 року прийнятий на посаду головного державного податкового інспектора сектору обліку платників податків відділу автоматизації процесів оподаткування Роздільнянської міжрайонної державної податкової інспекції в порядку переведення із ДПІ у Роздільнянському районі (наказ №54-о від 11.08.2004 року);

01.02.2005 року переведений на посаду начальника відділу автоматизації процесів оподаткування, як такий, що пройшов за конкурсом (наках №47-о від 01.02.2005 року);

01.06.2005 року присвоєне спеціальне звання «Радник податкової служби ІІІ рангу» (наказ №80-о від 01.06.2005 року);

26.09.2005 року призначений на посаду начальника відділу інформатизації процесів оподаткування у зв`язку зі змінами структури та штатного розпису (наказ ДПА в Одеській області №845-о від 26.09.2005 року);

18.09.2006 року переведений на посаду головного інспектора відділу реєстрації та обліку платників податків на період відсутності основного працівника (наказ №68-о від 18.09.2006 року);

23.11.2006 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку та звітності на період відсутності основного працівника (наказ №84-о від 23.11.2006 року);

28.05.2009 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу обліку та звітності (наказ №19-о від 19.03.2009 року);

27.07.2009 року переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб (наказ №52-о від 27.07.2009 року);

13.07.2010 року звільнений з посади у порядку переведення на роботу до Роздільнянської державної адміністрації п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №29-о від 13.07.2010 року);

Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283), який втратив чинність 01.05.2016, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Таким чином, Порядок №283 передбачав, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах державної податкової служби.

Суд вважає, що присвоєння спеціального звання не може слугувати підставо для відмови у зарахуванні періодів роботи в органах державної податкової служби, виходячи з наступного.

Частиною 17 ст.37 Закону №3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чном, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, та яке діє на теперішній час, визначено, що посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Вказане підтверджується також положенням п.7 ч.2 ст.46 Закону №889-VIII, згідно з яким до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Окрім того, ч.2 ст.46 Закону №889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 (далі Порядок №229), які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні», який був чинний до 19.11.2012 (далі Закон №509-XII).

Згідно з ст.6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються КМУ і фінансуються з державного бюджету.

Частиною 5 статті 15 Закону №509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону №509-XII службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами ст.12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Частинами 7, 8 статті 15 Закону № 509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Законом України від 05.07.2012 №5083-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні», який набрав чинності 12.08.2012, доповнено Податковий кодекс України (далі ПК України) розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі статтею 344.

Так згідно з п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Верховний Суд України у постанові від 22.10.2013 у справі №21-340а13 зазначив, що аналіз положень ст.37 Закону України «Про державну службу», Закону України «Про державну податкову службу в Україні дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII.

Вказаний правовий висновок підтримано Верховним Судом в подальшому, зкорема, у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17, від 19.12.2023 у справі №600/947/23-а.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України правовий висновок Верховного Суду, суд вважає, що період проходження служби в податкових органах повинен зараховуватись до стажу державної служби, який дає право на пенсію.

Крім того у постановах від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі №539/1855/17 Верховний Суд зазначив, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями ст.344 ПК України та Порядку №283.

Враховуючи вказану правову позицію Верховного Суду, суд по цій справі не приймає доводи відповідача щодо неможливості врахування до спеціального стажу роботи позивача, оскільки йому присвоєно спеціальні звання.

Суд по цій справі дійшов висновку, що період роботи (служби) позивача в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Верховний Суд у постанові 22.05.2024 року у справі №500/1404/23 зазначив, що набутий до 01.05.2016 року стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII. Однак після 01.05.2016 року у зв`язку із набранням чинності Законом №889-VІІІ кардинально змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців.

Аналізуючи норми права у цій частині, Верховний Суд дійшов висновку, що при призначенні пенсії на підставі п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII (відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ) після 01.05.2016 року необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01.05.2016 року та обрахований у відповідності до положень Порядку №283. Водночас стаж, набутий після 01.05.2016 року на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до ст.90 Закону №889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону №1058-IV.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує висновки, викладені Верховним Судом, та вважає, що робота позивача на посадах в органах державної податкової служби з 11.05.1993 по 13.07.2010 року зараховується до стажу державної служби.

Суд, перевіряючи легітимність прийнятого рішення, встановив, що оскаржуване рішення містить єдину підставу відмови у переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VIII відсутність необхідного стажу державної служби.

Натомість зміст оскаржуваного рішення свідчить, що ГУ ПФУ у Київській області не досліджені інші умови, наявність яких необхідна для призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Згідно приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що ГУ ПФУ у Київській області, приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для переведення позивача на пенсію за віком для держслужбовців, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VIII.

Суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ у Київській області від 24.09.2025 року №65841/03-16 «Про відмову в перерахунку пенсії» є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд вважає, що з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області (суб`єкта владних повноважень, яким приймалось оскаржуване рішення) повторно розглянути заяву позивача №2111 від 17.09.2025 року про переведення на пенсію за віком за Законом №889-VII, зарахувавши до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, періоду роботи з 11.05.1993 по 13.07.2010 року.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Суд вважає, що на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким приймалось оскаржуване рішення - ГУ ПФУ у Київській області.

Керуючись ст.2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24.09.2025 року №65841/03-16 «Про відмову в перерахунку пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №2111 від 17.09.2025 року про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, періоду роботи з 11.05.1993 по 13.07.2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва