Справа № 300/4231/25
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" січня 2026 р. справа № 300/4231/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, заявник, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє представник адвокат Куций Олександр Степанович (далі - адвокат Куций О.С., представник позивача), звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - третя особа, орган пенсійного забезпечення, Управління, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасувати рішення №43 від 28.01.2025 (далі - оскаржуване рішення, спірне рішення), зобов`язання зарахувати до спеціального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років роботу у "Центрі щелепно-лицевої діагностики" у період з 20.01.2021 по 31.12.2022 на посаді рентгенлаборант рентгенологічного кабінету, призначити та виплачувати пенсію з 29.08.2023 за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Підставою звернення із вказаним позовом є протиправна на переконання позивача відмова відповідача у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №300/801/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №43 від 28.01.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, оскільки спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 складає 26 років і 06 днів, а також не враховано до спеціального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років роботу у "Центрі щелепно-лицевої діагностики" у період з 20.01.2021 по 31.12.2022 на посаді рентгенлаборанта рентгенологічного кабінету. За доводами позивача, з 04.06.2019 пенсія за вислугу років на умовах пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначається незалежно від віку, але за наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 25.06.2025 відкрив провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.

Третя особа скористалась правом на подання пояснень щодо позову. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало до суду пояснення від 09.07.2025 за №0900-0802-8/35074, реєстрацію яких здійснено судом 14.07.2025 за вх.№18811/25.

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зазначило, що пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я незалежно від віку, якщо на 11.10.2017 мають не менше 26 років 06 місяців стажу на зазначеній роботі. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 11 місяців і 23 дні, спеціальний стаж на 11.10.2017 становить 26 років і 06 днів.

Управління звертає увагу на те, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV, тобто з 01.01.2004 всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі. Згідно з абзацу 3 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV пільговий порядок обчислення страхового стажу передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків передбачених цим законом. Як визначено абзацами 1, 2 частини 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа, ухвалу про відкриття провадження від 25.06.2025 у справі №300/4231/25 надіслано одержувачу - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засобами електронного зв`язку через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, котру доставлено до електронного кабінету останнього 26.06.2025 о 19:40 годині.

Відповідно до частини 1 статті 174 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.

Днем вручення судового рішення, серед іншого, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт 2 частини 6 статті 251 КАС України).

З урахуванням вказаного ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.06.2025 вважається врученою відповідачу належним чином.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, станом на дату ухвалення цього судового рішення, не скористалось правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений пунктом 3 ухвали про відкриття провадження від 25.06.2025.

В силу вимог частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, пояснення, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , відповідно до копії паспорта громадянина України, виданого 29.04.2004, який міститься у матеріалах справи, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.08.2023, досягнувши 39-річного віку, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.

Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів відповідачем згідно рішення від 06.09.2023 №43 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на підставі п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІІ. У рішенні відповідач зазначив, що пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я незалежно від віку, якщо на 01.04.2015 стаж складає не менше 25 років на зазначеній роботі, на 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців на зазначеній роботі, на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців на зазначеній роботі. Водночас, страховий стаж особи становить 19 років 10 місяців 28 днів, спеціальний стаж на 11.10.2017 становить 19 років 6 місяців 4 дні.

Отже, причиною відмови у призначенні пенсії позивачу стала відсутність необхідного стажу за вислугу років.

Надалі, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із зверненням про зарахування спірних періодів, за результатами якого третьою особою листом від 27.10.2023 №10173-9583/Н-02/8-0900/23 повідомлено, зокрема, що:

до загального стажу роботи ОСОБА_1 не враховано період карантину з 01.04.2020 по 31.05.2020 у Комунальному некомерційному підприємстві «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської районної ради (надалі - КНП «Надвірнянська ЦРЛ») на посаді старша медична сестра інфекційного відділення Надвірнянської ЦРЛ, оскільки Надвірнянською ЦРЛ за вказані два місяці не було сплачено страхові внески;

період роботи з 01.04.2004 по 16.10.2011 становить 7 років 2 місяці 25 днів страхового стажу (зараховано за даними персоніфікованою обліку) і 7 років 6 місяців 16 днів стажу за вислугу років (зараховано за даними трудової книжки). В роздруківці стажу, долученої ОСОБА_1 до звернення, не вказано тривалість стажу за вислугу років;

стаття 60 Закону №1788-ХІІ передбачає подвійне обчислення стажу за роботу в окремих медичних закладах і відділеннях (психіатричних, інфекційних, реанімаційних тощо). Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що було чинним раніше, за періоди роботи після 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років;

провівши умовний розрахунок стажу ОСОБА_1 , зарахувавши вислугу років по 31.12.2022 (із врахуванням норм ст. 60 Закону №1788-ХІІ), страховий стаж і стаж за вислугу років не змінився (а.с. 19-21).

Вказані обставини встановлено рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №300/801/24, яке набрало законної сили.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 стаття 78 КАС України).

Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №300/801/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.09.2023 №43 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України області в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 :

- до загального та спеціального страхового стажу роботу у КНП «Надвірнянська ЦРЛ» Надвірнянської міської ради з 01.01.2005 по 01.05.2005 на посаді завідувача ФАП с. Лоєва;

- до загального та спеціального страхового стажу роботу у КНП «Надвірнянська ЦРЛ» Надвірнянської міської ради з 01.04.2020 по 31.05.2020 на посаді старшої медичної сестри інфекційного відділення;

- до спеціального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років роботу у КНП «Надвірнянська ЦРЛ» Надвірнянської міської ради, яку позивач виконувала у період з 10.10.2017 по 19.01.2021 на посаді старшої медичної сестри інфекційного відділення і розрахувати даний стаж у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ.

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України області в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.08.2023 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №300/801/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 29.08.2023 та прийняло рішення від 28.01.2025 за №43, яким відмовило в призначенні пенсії згідно заяви від 29.08.2023, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж на 11.10.2017.

Водночас, коментованим рішенням встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 11 місяців і 23 дні, спеціальний стаж на 11.10.2017 становить 26 років 00 місяців 06 днів.

Згідно вказаного рішення ОСОБА_1 зараховано до загального та спеціального страхового стажу роботу у КНП «Надвірнянська ЦРЛ» Надвірнянської міської ради з 01.01.2005 по 01.05.2005, до загального та спеціального страхового стажу з 01.04.2020 по 31.05.2020, до спеціального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років з 10.10.2017 по 19.01.2021 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 від 01.04.2004 позивач, зокрема:

- з 01.04.2004 ОСОБА_1 на підставі наказу №12-к прийнята у Надвірнянську центральну районну лікарню (згодом) на посаду завідувача ФАП с. Лоєва (запис 1);

- з 17.10.2011 ОСОБА_1 на підставі наказу №123-к переведена на посаду старшої медичної сестри інфекційного відділення ЦРЛ (запис 2);

- з 15.06.2019 Надвірнянську центральну районну лікарню реорганізовано у КНП «Надвірнянська ЦРЛ» Надвірнянської районної ради (запис 3);

- з 05.01.2021 КНП «Надвірнянська ЦРЛ» змінило назву на КНП «Надвірнянська ЦРЛ» Надвірнянської міської ради (запис 4);

- з 19.01.2021 ОСОБА_1 на підставі наказу №9-о/с звільнена з роботи за згодою сторін (запис 5);

- з 21.11..2018 ОСОБА_1 на підставі наказу №21 прийнята на посаду медичної сестри рентгенологічного кабінету «Центру щелепно-лицевої діагностики» на 0,5 ставки за сумісництвом (запис 6);

- з 27.12.2018 ОСОБА_1 на підставі наказу №24 переведена на посаду рентгенлаборанта рентгенологічного кабінету «Центру щелепно-лицевої діагностики» на 0,5 ставки за сумісництвом (запис 7);

- з 18.01.2021 (тобто після звільнення з КНП «Надвірнянська ЦРЛ» міської ради) ОСОБА_1 на підставі наказу №46 переведена на посаду рентгенлаборанта рентгенологічного кабінету «Центру щелепно-лицевої діагностики» (основне місце роботи) на 1,0 ставки (запис 8);

- з 31.12.2022 ОСОБА_1 на підставі наказу №68 звільнена з роботи за згодою сторін (запис 9).

Як слідує зі змісту розрахунку стажу (Форма РС-право) період роботи позивача в "Центрі щелепно-лицевої діагностики" з 20.01.2021 по 30.04.2021 та з 01.05.2021 по 31.12.2022 зараховано в одинарному розмірі без спеціальних відміток та без урахування кратності.

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.01.2025 за №43, про відмову в призначенні пенсії згідно заяви від 29.08.2023, ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до суду з метою захисту свого порушеного права на пенсійне забезпечення.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, в силу вимог статті 2 Закону №1788-XII цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

В силу приписів статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ обумовлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Як визначено пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02.03.2015 за №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VІІІ) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Ці зміни набрали чинності з 01.04.2015.

Законом України від 24 грудня 2015 року за №911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі - Закон №911-VІІІ) у пункті "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років. Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходи на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Отже, Закон №911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 за №2-р/2019 у справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 за №2-р/2019 встановлено, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як наслідок приведена норма статті 55 Закону №1788-XII підлягає застосуванню з 04.06.2019 в редакції, яка діяла до змін внесених законами №213-VIII, №911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-ХІІ. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятим на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-ХІІ поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-ХІІ.

Таким чином зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-ХІІ випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону №1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, підставами для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідач визначив відсутність у позивача, станом на 11.10.2017, необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців.

Законом України від 03.10.2017 за №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон №2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Також Законом №2148-VIII абзац другий пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV викладено в такій редакції: Положення Закону України Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Судом враховується, що Закон №2148-VIII набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Тобто, аналіз наведених правових норм свідчить про те, що пенсії за вислугу років згідно приписів Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначаються за умови наявності у особи станом на 11 жовтня 2017 року визначеного Законом України "Про пенсійне забезпечення" страхового і спеціального стажу. Зокрема спеціальний стаж особи повинен становити від 25 до 30 років на посадах за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.01.2025 за №43 встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 11 місяців і 23 дні, спеціальний стаж на 11.10.2017 становить 26 років 00 місяців 06 днів.

Відтак, оскільки спеціальний стаж роботи позивача станом на 11 жовтня 2017 року (дату набрання чинності Законом України №2148-VIII), який дає їй право на призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику, становить більше 25 років, визначених пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, то суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо наявності підстав для призначення їй пенсії за вислугу років як медичному працівнику.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 27 липня 2022 року у справі №440/1286/20.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Водночас, з огляду на коментовані норми законодавства, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 за №2-р/2019, суд вказує на безпідставність твердження відповідача про те, що спеціальний стаж особи для призначення пенсії за вислугу років, станом на 11.10.2017, повинен становити не менше ніж 26 років і 6 місяців, що дає можливість скористатися правом виходу на пенсію за вислугу років.

Щодо доводів про відсутність підстав для зарахування страхового стажу позивача у подвійному розмірі за період з 20.01.2021 по 31.12.2022, суд зазначає таке.

В силу правового регулювання пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

В частині посилань відповідача та третьої особи на неможливість зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи позивача у закладі охорони здоров`я на посаді рентгенлаборанта після 01.01.2004, суд керується наступними мотивами:

- по перше, положення статті 60 Закону України №1788-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення зміни до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 10.04.2003 за №1110-IV, є чинними по теперішній час;

- по друге, приписи статті 24 Закону №1058-IV не змінюють, не скасовують/не припиняють дію і правове регулювання, визначене статтею 60 Закону України №1788-ХІІ.

Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 в справі №160/14078/22, від 08.06.2022 в справі №689/1593/16-а, від 08.06.2022 в справі №510/1593/16-а, від 20.04.2022 в справі № 214/3705/17, від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17, які були враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.

Станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії положення статті 60 Закону №1788-ХІІ в частині, що стосується пільг по обчисленню стажу, залишилися без змін, отже, норми чинного законодавства, які регулюють питання пенсійного забезпечення, передбачають пільгове (в подвійному розмірі) обчислення страхового стажу за таку роботу.

Відповідач у справі не спростував, що "Центр щелепно-лицевої діагностики", є медичним закладом, і в розумінні статті 60 Закону №1788-ХІІ обчислення страхового стажу здійснюється в подвійному розмірі.

Суд також зазначає, що у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон №1058-IV.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", то він мав би виключити із Закону України "Про пенсійне забезпечення" усі інші положення, чого зроблено не було.

З огляду на вищезазначене, відповідно до статті 60 Закон №1788-ХІІ та пункту 16 "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV період роботи позивача в "Центрі щелепно-лицевої діагностики" з 20.01.2021 по 31.12.2022 підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.

При цьому, обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права, та періоду, що підлягає захисту, суд керується такими мотивами.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації заяви позивача, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на врахування періоду роботи ОСОБА_1 з 20.01.2021 по 31.12.2022 у подвійному розмірі, а також визначення права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в розумінні Порядку №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією (частина 1 статті 45 Закону №1058-IV).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу вимог частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

У разі задоволення позову суд, застосовуючи припису пункту 10 частина 2 статті 245 КАС України, може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, зважаючи на встановлення у справі не виконання відповідачем при розгляді заяви позивача власних повноважень в належному і повному обсязі, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №43 від 28.01.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування під час розгляду заяви від 29.08.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 20.01.2021 по 31.12.2022 на посаді рентгенлаборант рентгенологічного кабінету у "Центрі щелепно-лицевої діагностики" в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу періоди її роботи з 20.01.2021 по 31.12.2022 на посаді рентгенлаборант рентгенологічного кабінету у "Центрі щелепно-лицевої діагностики" в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 29.08.2023 пенсію за вислугу років відповідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII.

Підсумовуючи свої висновки, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю.

Інші сформовані позовні вимоги та їх формулювання, на переконання суду, поглинаються (враховуються) при вирішенні даного спору, за сформованими вище висновками і вирішення спору по суті.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1211,20 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи платіжна інструкція №9381-5850-6526-4531 від 12.06.2025.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке прийняло спірне рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та допустило протиправну бездіяльність щодо неврахування стажу, то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Як слідує зі змісту адміністративного позову та матеріалів справи, позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень, що підтверджується договором про надання правничої допомоги за №053 від 10.06.2025, попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат від 10.06.2025, актом здачі-приймання виконаних робіт за №1 від 13.06.2025 та квитанцією про сплату грошових коштів за №025/2025 від 13.06.2025.

Заперечень щодо компенсації витрат на правничу допомогу від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області та Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області на адресу суду не надходило.

Так, компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

За змістом пунктами 1 та 2 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту залучення адвоката і понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень, позивачем долучено: договір про надання правничої допомоги за №053 від 10.06.2025, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 10.06.2025, акт здачі-приймання виконаних робіт за №1 від 13.06.2025 та квитанцію про сплату грошових коштів за №025/2025 від 13.06.2025.

Досліджуючи надані документи, суд зазначає, що факт виконання вказаних робіт, відсутність будь яких претензій щодо наданих послуг та їхньої вартості підтверджено актом здачі-приймання виконаних робіт за №1 від 13.06.2025, згідно якого, надано наступну правову допомогу:

- вивчення законодавства України, судової практики та консультація клієнта з приводу визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії (зарахувати заробітну плату);

- складання позовної заяви про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії (зарахувати заробітну плату).

Відтак, позивачем надані належні документи про склад і вартість понесення останнім витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень у справі №300/4231/25.

Відповідно до частин 6 і 7 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку суд констатує, що згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В силу вимог пункту 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VІ представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, окрім випадків, їх нерозумності та неспівмірності.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями частини 6 статті 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку, суд враховує правову позицію викладену Верховним Судом у постанові від 23.12.2021 у справі №520/11348/2020, за змістом яких суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків:

"…74. Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

75. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

76. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним…".

Суд також звертає увагу на те, що рішенням Вищої Ради Правосуддя від 24.11.2020 за №3237/0/15-20 рекомендовано Державній судовій адміністрації України та Раді правосуддя України застосування показники середньої тривалості розгляду судовий справ при ухвалені судових рішень та здійсненні заходів з питань організаційного забезпечення діяльності судів.

Так, відповідно до вказаних показників середній час, необхідний для розгляду місцевими загальними судами судових справ адміністративного судочинства становить 379 хв. (6,31 год).

В будь якому випадку розмір гонорару адвоката повинен бути прив`язаний і обґрунтований, виходячи із складності справи, затраченого адвокатом робочого часу на відповідну допомогу та вартості послуг такого адвоката, який її оцінює як правило із розрахунку вартості однієї робочої години, зважаючи на його авторитет і ділову репутацію.

Зовсім не зменшуючи значення і роль професійного фахівця у галузі права, кваліфікованого адвоката та не втручаючись у його право на самосійне визначення і оцінку вартості власних знань, здобутого досвіду і авторитету як представника у даній справі, досвідченого юриста загалом, надання в інтересах ОСОБА_1 правничої консультації, вивчення та правового аналізу матеріалів справи і судової практики щодо регулювання спірних відносин та підготовка від імені позивача позовної заяви, на переконання суду, як дії адвоката потребують певної затрати часу та зусилля, втім суд вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень дещо неспівмірною із обсягом наданих послуг, складністю і характером даної справи.

Відтак, суд дійшов переконання про наявність достатніх підстав для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті правничої допомоги, наданої в розмірі 2 000,00 гривень.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №43 від 28.01.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування під час розгляду заяви від 29.08.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 20.01.2021 по 31.12.2022 на посаді рентгенлаборанта рентгенологічного кабінету у "Центрі щелепно-лицевої діагностики" в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу періоди її роботи з 20.01.2021 по 31.12.2022 на посаді рентгенлаборанта рентгенологічного кабінету у "Центрі щелепно-лицевої діагностики" в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 29.08.2023 пенсію за вислугу років відповідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21910427) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору 1211,20 гривень (одну тисячу двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21910427) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 гривень (дві тисячі гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача - Куций Олександр Степанович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_2 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровської області, 49010;

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Микитин Н.М.