Справа № 200/7885/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року Справа№200/7885/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення від 30.04.2025 року №68 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення від 30.04.2025 року №68 та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після досягнення пенсійного віку позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком від 22.04.2025. При цьому, вона мала 3 прізвища, а саме: « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 », що підтверджується наявними доказами. Позивач зауважила, що її трудовою книжкою та довідкою територіального органу Пенсійного фонду України про наявний страховий стаж від 03.06.2019 № 31 підтверджується стаж її роботи. Враховуючи вищевикладене, вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком від 22.04.2025 року та своїм рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1) від 30.04.2025 № 69 відмовило у призначенні їй пенсії за віком. Позивач вважає, що єдиною підставою для не зарахування періодів роботи, які містяться у її трудовій книжці стало те, що по батькові Полубехіної наявна розбіжність, а саме « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_5 », тобто у деяких випадках наявний апостроф в інших він відсутній. Однак, як зазначила позивач, її право на зарахування страхового стажу та призначення пенсії за віком підтверджується рядом доказів, а відтак з даним рішенням вона не погоджується.

Відповідач 1 надав відзив на позовну заяву в якому зазначив наступне, що 22.04.2025 позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч.2 ст.26 Закону № 1058 - починаючи з січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 по 31 грудня 2023 - не менше 20 років. Починаючи з січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 по 31 грудня 2025 не менше 15 років. Відповідач 1 зауважив, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідач 1 зазначив, що за результатами розгляду наданих документів та індивідуальними відомостей: вік позивачки - 65 років. Страховий стаж позивачки не підтверджено в установленому порядку. До страхового стажу не зараховано всі періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1978: - з 20.07.1978 по 08.08.1979, з 05.09.1979 по 11.05.1981, з 29.06.1981 по 11.06.1984, з 26.09.1985 по 31.12.1990, з 23.02.1993 по 15.03.1993, з 12.08.1993 по 24.05.1994, з 11.03.1996 по 10.09.1996, з 11.03.1997 по 10.06.1997, з 11.03.1998 по 10.06.1998, з 20.10.2000 по 01.03.2001 та з 22.08.2005 по 22.09.2005, оскільки трудова на прізвище « ОСОБА_3 »; період навчання з 01.09.1975 по 30.06.1978 згідно диплому серія НОМЕР_2 від 30.06.1978, оскільки диплом на прізвище « ОСОБА_2 »; періоди догляду за дітьми до трьох років ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (в свідоцтвах про народження прізвище матері ОСОБА_3 ), оскільки не підтверджено дошлюбне прізвище, а саме: в свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_3 від 23.08.2008, при зміні прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » по батькові « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_5 ». Періоди роботи за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не зараховано, оскільки по батькові « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_5 ». Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням прийнято рішення № 68 від 30.04.2025 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач 1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Відповідач 2 надав відзив на позовну заяву в якому зазначив та надав свої заперечення/пояснення щодо іншої заяви позивачки стосовно призначення пенсії, яка була подана нею 06.05.2023 року, та яка була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. В даному випадку, суд не наводить зазначене відповідачем 2 у його відзиві, оскільки це стосується зовсім іншого рішення про відмову у призначенні пенсії та з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог не є спірним в даній справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Ухвалено клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору задовольнити частково. Відстрочити сплату судового збору у розмірі 968,96 грн. за подання даного адміністративного позову до винесення рішення по даній справі. Встановлений відповідачу 1 строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву та усіх наявних доказів на підтвердження зазначеного у ньому; копію пенсійної справи; копію довідки форми РС-право ППВП ПФУ та довідки форми ОК-5. Встановлений відповідачу 2 строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву та усіх наявних доказів на підтвердження зазначеного у ньому.

Про відкриття провадження у справі, представник позивача адвокат Васюк М.М. та відповідачі були повідомлені належним чином, відповідно до наявності у них реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 20.10.2025.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_5 , орган що видав 8013 дата видачі 11.06.2024 року.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач звернулася до територіальних органів ПФУ з заявою про призначення їй пенсії за віком від 22.04.2025, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було розглянуто заяву позивача від 22.04.2025 за принципом екстериторіальності та 30.04.2025 було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №68.

В вищенаведеному рішенні відповідача було зазначено наступне: - «Відмова про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_4 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 22.04.2025. Пенсійний вік згідно зі статтею 26 Закону № 1058 становить 59 років. Вік заявниці 65 років. Необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону № 1058 при досягненні 65 років становить 15 років. Страховий стаж особи відсутній. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1975 по 30.06.1978 згідно диплому серія НОМЕР_2 від 30.06.1978 (диплом на прізвище « ОСОБА_2 »), всі періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 20.07.1978 (трудова на прізвище « ОСОБА_3 »), періоди догляду за дітьми до трьох років ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (в свідоцтвах про народження прізвище матері ОСОБА_3 ), оскільки не підтверджено дошлюбне прізвище, а саме: в свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_3 від 23.08.2008, при зміні прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » по батькові « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_5 ». Періоди роботи за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не зараховано, оскільки по батькові « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним. Крім того, в заяві на призначення пенсії також невірно вказано по батькові « ОСОБА_5 ». Заявниця не працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. У призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно зі статтею 26 Закону №1058 відмовити у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.».

Слід зауважити, що відповідачем 1 повністю продубльовано зазначене у вищенаведеному спірному рішенні.

У відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії позивачу від 30.04.2025 № 68;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1975 по 30.06.1978, період догляду за дітьми до трьох років та періоди роботи з 20.07.1978 по 08.08.1979, з 05.09.1979 по 11.05.1981, з 29.06.1981 по 11.06.1984, з 26.09.1985 по 31.12.1990, з 23.02.1993 по 15.03.1993, з 12.08.1993 по 24.05.1994, з 11.03.1996 по 10.09.1996, з 11.03.1997 по 10.06.1997, з 11.03.1998 по 10.06.1998, з 20.10.2000 по 01.03.2001 та з 22.08.2005 по 22.09.2005;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України - 22.04.2025;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити позивачу пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України - 22.04.2025.

Отже, спірним питанням в даній справі є не зарахування відповідачем 1 позивачу до її страхового стажу: періоду навчання згідно диплому серія НОМЕР_2 від 30.06.1978 (диплом на прізвище « ОСОБА_2 »); періодів роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 20.07.1978 (трудова на прізвище « ОСОБА_3 »), періоди догляду за дітьми до трьох років ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (в свідоцтвах про народження прізвище матері ОСОБА_3 ), оскільки не підтверджено дошлюбне прізвище, а саме: в свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_3 від 23.08.2008, при зміні прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » по батькові « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_5 ». Періоди роботи за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не зараховано, оскільки по батькові « ОСОБА_5 », та як наслідок не призначення їй пенсії за віком у відповідності до приписів ст.26 Закону України №1058-ІV.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Згідно із преамбулою Закону №1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 визначено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина перша статті 92 Конституції України).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Частиною 2 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Частиною 3 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

В даному випадку судом встановлено, що позивач звернулася до територіальних органів ПФУ 22.04.2025 року коли їй виповнилось - 65 років, тобто в даному випадку мінімальна наявність страхового стажу у позивача має бути не менше 15 років для при призначення їй пенсії.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зауважує, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №439/1148/17.

Судом встановлено, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу в даному випадку мінімального 15 років, що вже було зазначено судом у цій справі.

Отже з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 не було враховано даних зазначених ані в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_6 , періоди догляду за дітьми до трьох років ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 та період навчання згідно диплому серія НОМЕР_2 від 30.06.1978, а також даних з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки - «не підтверджено дошлюбне прізвище, а саме: в свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_3 від 23.08.2008, при зміні прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » по батькові « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_5 ». …оскільки по батькові « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним.».

Вищенаведене судом не заперечується відповідачем 1 по справі, оскільки зазначене ним у його рішенні про відмову у призначенні пенсії за віком від 30.04.2025 року та у його заяві по суті справи (відзив на позовну заяву).

Суд зазначає, на час первинного заповнення трудової книжки та виправлення прізвища позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція № 162).

Згідно пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 2.12 Інструкції № 162, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Вказані зміни вносяться на першій сторінці (титульному листі) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище та ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані.

Відповідно до п. 1.1 ч. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.1 ч. 2 Інструкція № 58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською та російською мовами.

Згідно з приписами ч. 2 Інструкції № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Враховуючи положення п. 2.13 наказу, виданого Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення №58 від 29.07.1993 Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, відповідно до якої зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі №654/890/17.

Судом встановлено, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 з ім`ям - ОСОБА_6 (мовою оригіналу), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ; у 1975 році вступила до Краматорського технікуму радянської торгівлі та 30.06.1978 року закінчила курс названого технікуму по спеціальності «товарознавство і організація торгівлі промисловими товарами», даний диплом виданий ОСОБА_7 , інша сторінка диплому заповнена на російській мові де зазначено « ОСОБА_6 », що підтверджується копією Диплому серії НОМЕР_2 дата видачі 30.06.1978 року; у подальшому позивач вийшла заміж та змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 23.09.1978 року серії НОМЕР_8 де в графі «гражданка» зазначено - « ОСОБА_6 »; ІНФОРМАЦІЯ_5 народився у « ОСОБА_8 » син - « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 ; ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася у « ОСОБА_8 » донька - « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 ; в подальшому « ОСОБА_8 » розірвала шлюб, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_11 ; в подальшому ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого від 23.08.2008 року серії НОМЕР_12 .

Варто зауважити, що усі вищезазначені документи містяться у пенсійній справі позивача, яку в якості доказів на адресу суду було надано Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та дані документи підтверджують те, що вони належать саме - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Додатковим варто зазначити, що ідентифікаційний код позивача - НОМЕР_4 та в одному випадку (дата видачі 20.10.2008) по-батькові позивач зазначена - « ОСОБА_5 », в іншому (дата видачі 21.05.2019) - « ОСОБА_5 » та немаловажним буде зазначити, що паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_5 виданим від 11.06.2024 року ОСОБА_1 , містить на зворотній частині «РНОКПП» - НОМЕР_4 .

Суд також не погоджується з відповідачем стосовно відсутності у позивача взагалі страхового стажу, оскільки наявними доказами в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.08.2023 року про відмову у призначенні пенсії, з якого встановлено, що позивачу відповідно наданих документів про стаж (РНОКПП, трудова книжка, диплом, свідоцтва про народження дітей), загальний страховий стаж становить - 16 років 10 місяців 18 днів.

Довідка про наявний страховий стаж від 03.06.2019 року №31 видана Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, в якій зазначено наявність у ОСОБА_1 - 17 років 03 місяці 18 днів.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, у суду немає жодного сумніву стосовно належності трудової книжки серії НОМЕР_6 виданої 20.07.1978 року - « ОСОБА_8 » (мовою оригіналу) дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , саме ОСОБА_1 .

Суд з наявної в матеріалах справи копії вищезазначеної трудової книжки встановив наступні періоди трудової діяльності позивача:

- Констянтинівська меблева фабрика, з 22.05.1979 по 08.08.1979 року, номера записів 1,2;

- Констянтинівський міськпромторг, з 05.09.1979 по 11.05.1981 року, номера записів 3,4;

- Констянтинівський комбінат побутового обслуговування населення, з 29.06.1981 по 11.06.1984 року, номера записів 5,6;

- з 26.09.1985 по 31.12.1990 року - прийнята на посаду контролера та в подальшому білетного касира, номера записів 7,8,9;

- Державне торгово-промислове підприємство «Фея», з 23.02.1993 по 15.03.1993 року, номера записів 10,11;

- Константинівське «Автоскло», з 12.08.1993 по 24.05.1994 року, номера записів 12,13;

- Констянтинівський міський центр зайнятості, з 11.03.1996 по 10.09.1996 року; з 11.03.1997 по 10.06.1997 року; з 11.03.1998 по 10.06.1998 року, номера записів 14,15,16,17,18,19;

- з 20.10.2000 по 01.03.2001 року прийнята на посаду в Центр дитячої та юнацької творчості, номера записів 20,21;

- Костянтинівський міський центр зайнятості, з 22.08.2005 по 22.09.2005 року, номера записів 21,22.

Варто зауважити, що в матеріалах справи в наявності довідка, яка видана Костянтинівським міським центром зайнятості від 22.05.2019 року №08/1304 на ім`я « ОСОБА_11 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка містить періоди перебування позивача на обліку у центрі зайнятості та періоди, за які їй нараховувалася та виплачувалася допомога по безробіттю.

З урахуванням наведеного, періоди роботи позивача зазначені у вищенаведеній трудовій книжці підлягають зарахуванню до її загального страхового стажу.

Суд зауважує, що відповідно до п.2.28 Порядку №22-1, передбачено, що документи, передбачені розділом II цього Порядку, що підтверджують відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), дату та місце народження, походження особи, укладення шлюбу, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть особи, інші акти цивільного стану особи, наявність в особи інвалідності, право на пільги за соціальною ознакою, здобуття дітьми та учнями дошкільної та загальної середньої освіти, місце проживання (перебування) особи, подаються до органу, що призначає пенсію, у випадку, коли такі відомості відсутні або містять розбіжності в інформаційних системах, зазначених у підпункті 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 681 «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» (далі - відповідні інформаційні системи).

Відповідно до Постанови КМУ «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» від 17 липня 2019 р. № 681 (чинної як на дату подання заяви позивача про призначення йому пенсії так і на дату винесення зазначеного рішення по справі), якою передбачено, що з метою зниження адміністративного навантаження на громадян, а також оптимізації та підвищення ефективності роботи органів Пенсійного фонду України шляхом впровадження електронної міжвідомчої взаємодії Кабінет Міністрів України постановляє:

1. Установити, що:

1) для призначення, перерахунку, поновлення, припинення, продовження виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведення з одного виду пенсії на інший (далі - призначення пенсії) на запит органів, які призначають пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня його отримання подаються такі відомості:

- з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта громадянина України (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті). Відомості подаються Державною фіскальною службою відповідно до закону;

- з Державного реєстру актів цивільного стану громадян - дата та місце народження і походження особи, про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, інші акти цивільного стану особи. Відомості подаються в порядку, встановленому Міністерством юстиції та Пенсійним фондом України; з централізованого банку даних з проблем інвалідності - про осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю. Відомості подаються у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики та Пенсійним фондом України;

- з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, - про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою. Відомості подаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики та Пенсійним фондом України;

- з реєстрів даних про дітей дошкільного, шкільного віку та учнів, які проживають чи перебувають в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, - про здобуття такими дітьми та учнями дошкільної та загальної середньої освіти. Відомості подаються структурними підрозділами, відповідальними за створення та постійне оновлення зазначених реєстрів, відповідно до Порядку ведення обліку дітей дошкільного, шкільного віку та учнів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 р. № 684 (Офіційний вісник України, 2017 р., № 76, ст. 2325; 2018 р., № 80, ст. 2663). Відомості подаються в порядку, встановленому Міністерством освіти і науки та Пенсійним фондом України;

- з реєстрів територіальних громад - про місце проживання/перебування особи із зазначенням адреси житла/місця перебування. Відомості подаються органами реєстрації;

2) забороняється вимагати від особи, яка подає заяву для призначення пенсії, документи, що підтверджують відомості, зазначені у підпункті 1 цього пункту (крім випадку, коли такі відомості відсутні або містять розбіжності у відповідній інформаційній системі або особа не надала згоди на отримання та обробку її персональних даних з певної інформаційної системи), а також відомості, які містяться в інформаційних системах Пенсійного фонду України та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Положення щодо обміну відомостями, зазначеними у підпункті 1 цього пункту, діють до організації електронної інформаційної взаємодії відповідних інформаційних ресурсів згідно з Порядком організації електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 р. № 357 «Деякі питання організації електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів» (Офіційний вісник України, 2018 р., № 41, ст. 1450).

Доступ до зазначених у підпункті 1 цього пункту реєстрів здійснюється авторизовано із збереженням інформації про службову або посадову особу, яка зробила запит, з використанням засобів реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на центральному рівні за умови надання особою, яка подає заяву для призначення пенсії, а у випадках, передбачених законом, - також членами її сім`ї згоди на отримання та обробку їх персональних даних.

Відповідно до Порядку подання Пенсійному фонду України відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання Пенсійному фонду України відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян» від 11.09.2020 № 17-1 далі (Порядок №17-1) (чинного на дату звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком), якою передбачено, наступне:

1. Цей Порядок визначає процедуру подання Пенсійному фонду України відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про дату та місце народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені (далі - інформаційна взаємодія).

2. Інформаційна взаємодія здійснюється з використанням даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - Реєстр), який містить конфіденційну інформацію про фізичну особу, на центральному рівні в електронному вигляді інформаційно-комунікаційними засобами із застосуванням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах».

3. Інформаційну взаємодію забезпечують державне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства юстиції України та визначене адміністратором Реєстру, та Пенсійний фонд України.

4. Інформаційна взаємодія здійснюється з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації, рівень захисту якої повинен відповідати ступеню обмеження доступу до неї.

5. Інформаційна взаємодія здійснюється безоплатно та передбачає передачу на запит Пенсійного фонду України відомостей про дату та місце народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів відповідно до Положення про систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів «Трембіта», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 606 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 січня 2023 року № 38).

6. Перелік та обсяг відомостей, які надаються на запит, структура інформаційних повідомлень, що передаються та приймаються, строки впровадження програмного забезпечення для інформаційної взаємодії, процедура взаємодії інформаційних систем та зміни до них, визначаються в договорі про інформаційну взаємодію відповідно до Порядку електронної (технічної та інформаційної) взаємодії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 606.

7. Електронні дані повинні містити інформацію з Реєстру, актуальну на дату передання відповіді на запит.

8. Інформація, що передається з Реєстру у порядку інформаційної взаємодії, використовується виключно для призначення, перерахунку, поновлення, припинення, продовження виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведення з одного виду пенсії на інший і не може бути передана третій стороні, якщо інше не передбачено законом.

Отже враховуючи все вищенаведене, відповідач мав можливість отримати додаткові документи для всебічного, повного розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії за віком, але всупереч Порядкам №22-1 та №17-1 затвердженим Постановами правління Пенсійного фонду України та постанови КМУ «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» відповідачем цього зроблено не було, доказів протилежного до суду надано не було.

Суд вже зазначав по справі, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, яка встановлює виключний пріоритет перед іншими документами для визначення страхового стажу.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Також, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 року у справі №307/541/17 (адміністративне провадження № К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд зазначає, що згідно з пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до вимог пункту "е" статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію регулювався Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (далі - Порядок № 590).

Підпунктом "і" пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також "навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.

Судом встановлено, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії, було додано копію диплому серії НОМЕР_2 від 30.06.1978 року, з якого вбачається, що вона у 1975 році вступила до Краматорського технікуму радянської торгівлі і в 1978 році закінчила повний курс за спеціальністю «товарознавство і організація торгівлі промисловими товарами».

Судом встановлено, що період навчання відповідачем не було зараховано до загального страхового стажу позивача, через різне написання по батькові позивача.

Суд надавав вже оцінку зазначеному в трудовій книжці та дипломі позивача щодо розбіжностей в зазначенні по батькові позивача « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_5 » та судом було встановлено належність диплому саме ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що період навчання позивача підлягає зарахуванню відповідачем 1 до її загального страхового стажу

У відповідності до приписів п. «ж» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

З урахуванням наведеного період догляду позивачем за дітьми до трьох років підлягає зарахуванню до її загального страхового стажу.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ч.ч.2, 3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.04.2025 №68 та як наслідок скасування цього рішення, враховуючи, що воно прийнято не на підставі Конституції та законодавства України.

З огляду на визнання протиправним та скасування спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за її заяви є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути дану заяву та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити їй пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України - 22.04.2025 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити їй пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України - 22.04.2025, суд зазначає наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. N 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року N 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що відповідачем ще не зараховано спірних періодів роботи, навчання та догляду за дитиною до трьох років позивача відповідно до висновків суду по даній справі, таким чином суд дійшов висновку, що в даному випадку ці позовні вимоги є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та як наслідок скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.04.2025 №68 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 22.04.2025 року відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до її загального страхового стажу періодів роботи зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_6 від 20.07.1978 року, періоду навчання відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 30.06.1978 року та періоди догляду за дітьми до трьох років, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судом під час розгляду справи встановлена протиправність рішення саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позовні вимоги які стосувалися Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судом визначені як передчасні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.10.2025 клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору задоволено частково. Ухвалено відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення по цій справі у розмірі 968,96 грн. за подання даного адміністративного позову до винесення рішення по даній справі.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку стягнути саме з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судовий збір за подання даного адміністративного позову у сумі 968,96 грн. за реквізитами: Державна судова адміністрація України , адреса:01021, м. Київ, вулиця Липська, будинок 18/5, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ):37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3 ), до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) про визнання протиправним, скасуванням рішення від 30.04.2025 року №68 та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () від 30.04.2025 №68 щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) про призначення пенсії за віком від 22.04.2025 року відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до її загального страхового стажу періодів роботи зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_6 від 20.07.1978 року, періоду навчання відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 30.06.1978 року та періоди догляду за дітьми до трьох років, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) судові витрати у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок за наступними реквізитами - Державна судова адміністрація України , адреса:01021, м. Київ, вулиця Липська, будинок 18/5, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ):37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07 січня 2026 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець