Справа № 280/2396/25
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2026 року м. Дніпросправа № 280/2396/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року (суддя Татаринов Д.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАКАЛІЯПРОД»

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «БАКАЛІЯПРОД» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 20.12.2024: № 2, № 2.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішенням, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що позивачем не доведено належними доказами підстави для включення до складу податкового кредиту суми ПДВ від обсягу придбаних товарів по взаємовідносинах з ТОВ «ПАНДА», ПрАТ «ПК «ПОДІЛЛЯ», ПІДПРИЄМСТВО З ІНОЗЕМНИМ КАПІТАЛОМ «ІНДРАЯНІ ОВЕРСІЗ», ТОВ «ПК «ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ», ТОВ «АЗИМУТ-ТРЕЙД», ПП «АРТХА-С».

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Головного управління ДПС у Полтавській області від 30.09.2024 № 2875-п було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «БАКАЛІЯПРОД» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2024 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, за результатом якої складено Акт від 19.11.2024 за № 16306/16-31-07-02-01/45000393.

Відповідно до висновків податкового органу, відображених в Акті перевірки, позивачем допущено порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено задекларовану суму від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2024 року на загальну суму ПДВ 1 299 738,00 грн;

- пп. 16.1.5, пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме, не надання первинних документів та їх копій, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, необхідних для проведення перевірки.

На підставі акту перевірки відповідачем 20.12.2024 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 2, згідно з яким позивачеві зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 1 299 738,00 грн ;

- № 2, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1 020,00 грн.

Названі рішення є предметом оскарження в цій справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

За приписами статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право платника податків на нарахування податкового кредиту залежить від сукупності подій, а саме: здійснення контрольованої операції, сплата коштів за такою операцією, реальне отримання товару/послуг, отримання податкової накладної.

Апелянт зазначає про не підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами ТОВ «ПАНДА», ПрАТ «ПК «ПОДІЛЛЯ», ПІДПРИЄМСТВО З ІНОЗЕМНИМ КАПІТАЛОМ «ІНДРАЯНІ ОВЕРСІЗ», ТОВ «ПК «ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ», ТОВ «АЗИМУТ-ТРЕЙД», ПП «АРТХА-С», адже надані первинні документи складені з порушенням вимог чинного законодавства, не розкривають у повній мірі зміст господарських операцій, при цьому аналіз податкових баз даних свідчить про неможливість здійснення наведеними контрагентами господарських операцій, задекларованих позивачем.

Цитуючи висновки Акту перевірки, податковий орган звертає увагу суду апеляційної інстанції, що перевіркою встановлені обставини, наявність яких може свідчити про необґрунтованість податкової вигоди, зокрема:

- відповідність ТОВ «БАКАЛІЯПРОД» критеріям ризиковості;

- відсутність (не надання) для перевірки документів бухгалтерського обліку, які підтверджують правомірність формування показників податкового обліку;

- порушення ТОВ «БАКАЛІЯПРОД» своїх обов`язків, передбачених пп. 16.1.11 п. 16.1 ст. 16 ПКУ, у зв`язку з відсутністю платника за податковою адресою, про що складено відповідний акт про відсуність за місцемзнаходження (податковою адресою);

- ТОВ «БАКАЛІЯПРОД» податкові зобов`язання за лютий-серпень 2024 року не декларувало, діяльності, спрямованої на отримання доходу, не веде.

Разом з цим суд апеляційної звертає увагу, що податковий орган не наводить жодного обґрунтованого доводу у спростування висновків суду першої інстанції.

Так, оцінюючи висновки, відображені в Акті перевірки, на яких ґрунтується позиція відповідача під час судового розгляду справи, суд першої інстанції зауважив, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З посиланням на позицію Верховного Суду у постанові від 06 червня 2025 року у справі № 420/17907/24, суд першої інстанції вказав, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, і спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні, зокрема, товарно-транспортних накладних, не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Також суд першої інстанції вірно встановив та слушно зауважив, що ТОВ «Продовольча база Запоріжжя» не був платником ПДВ за весь час співпраці з позивачем, тому господарські операції з ним не приймали участь у формуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2024 року.

Вірним є й висновок суду першої про необґрунтованість доводів податкового органу щодо статусу позивача, як ризикового, адже відповідні рішення податкового органу були скасовані в судовому порядку.

Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи також зауваження податкового органу щодо невідповідності у первинних документах у назві товару (цукор-пісок/цукор білий), адже, як вірно зазначив суд першої інстанції, назва «ЦУКОР» є коректною відповідно до декларації виробника, а параметр «поляризація 99,9» підтверджує, що цей товар - білий цукор.

Суд апеляційної інстанції додатково зазначає, що таке зауваження податкового органу є формальним та не може свідчити про нереальність господарської операції.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем були надані обґрунтовані пояснення щодо умов зберігання цукру, натомість податковий орган не навів підстави, за яких такі пояснення не приймаються. Більш того, доводи апелянта, що товар зберігався без дотримання спеціальних умов, не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

Колегія суддів повторно звертає увагу, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів у спростування висновків суду першої щодо недоведеності висновків податкового органу, тоді як на стадії апеляційного розгляду справи суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, опираючись на доводи апеляційної скарги.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів не знаходить обґрунтованими доводи апелянта щодо неможливості здійснення господарських операцій контрагентом позивача, адже такі доводи не підтверджуються належними доказами. Такими доказами можуть слугувати Акти зустрічної звірки, в межах якої контролюючий орган перевіряє первинні документи, складені контрагентами у взаємовідносинах з ТОВ «БАКАЛІЯПРОД», тощо. Без проведення відповідних контрольних заходів такі висновки податкового органу мають ознаки припущення, а не встановленого факту.

Також не є слушними зауваження апелянта щодо сумнівної діяльності контрагентів позивача.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 16.05.2023 у справі № 805/1357/16-а, згідно з якою жодна норма законодавства не встановлює обов`язку покупця бути обізнаним про джерело походження товару та обов`язку з контролю за дотриманням попередніми контрагентами постачальника правил оподаткування. Тобто, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що надані первинні документи підтверджують формування позивачем показників податкової звітності, рух активів та вказують, що господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулись.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на висновки Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 у справі № 826/14549/15, від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19, від 19.11.2021 у справі № 160/6707/20, від 16.02.2023 у справі № 420/4722/19, згідно з якими відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Відтак, зауваження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача задекларованих транспортних засобів та матеріальних ресурсів не доводить, що останні не могли здійснити поставку товару.

Не може бути підставою для не визнання реальності господарських операцій недоліку в оформленні товарно-транспортних накладних, адже такі документ не є первинним для цілей оподаткування.

Суд апеляційної інстанції не вважає доведеним й висновок відповідача щодо не надання позивачем для перевірки документів бухгалтерського обліку, які підтверджують правомірність формування показників податкового обліку, адже вказаний висновок спростовується змістом самого акту перевірки, у якому відображені первинні документа, які досліджувались податковим органом.

Крім того матеріалами справи підтверджується, що письмовий запит відповідача про надання документів (інформації) для перевірки не визначає конкретний перелік первинних документів, які мають бути подані платником податків з урахуванням специфіки спірних господарських операцій.

Водночас позивачем було виконано вимогу податкового органу та 01.11.2024 направлено пояснення та копії первинних документів на 167 аркушах.

Також є нерозсудливим посилання апелянта на неможливість проведення виїзної перевірки позивача, адже відповідно до обставин спірних правовідносин податковим органом було призначено невиїзну перевірку, в межах якої позивач надавав пояснення, первинні документи та не ухилявся від виконання обов`язків, визначених податковим законодавством.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року в адміністративній справі № 280/2396/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 06 січня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 06 січня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров