Справа № 420/41338/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 січня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., вивчивши позовну заяву військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 813,17 грн. майнової шкоди.

Ухвалою судді від 17.12.2025 позовну заяву залишено без руху із наданням 10-денного строку для подачі заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин пропуску такого строку та наданням відповідних доказів, а також усунення інших недоліків позовних матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.161 КАС України суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову в паперовій формі зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій позовної заяви та доданих до неї документів. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Однак в порушення вимог зазначеної норми військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби долучила до адміністративного позову опис вкладення до цінного листа з оголошеною цінністю на ім`я ОСОБА_2 , згідно з яким останньому направлено копію позову із додатками за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3, ч. 6 ст. 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві, щодо якої відсутні підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно відповіді № 2128874 від 15.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 з 02.04.2021 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, позивачу належить усунути виявлений судом недоліки шляхом надання до суду доказу надіслання листом з описом вкладення відповідачу копій позовної заяви та доданих до неї документів за належною адресою.

Крім того, з огляду на матеріали справи, Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 21 серпня 2024 року №1182-ОС, на капітана ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_1 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), з 21.08.2024.

Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 31 січня 2025 року №126-ОС, капітана ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та на всіх видах забезпечення, у зв`язку зі звільненням з військової служби(за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), з урахуванням часу для здавання справ та посади з 02.02.2025.

Відповідно до службової записки заступника начальника відділу юридичного забезпечення лейтенанта юстиції Сергія Міненко від 30.01.2025 №10/9247/25-Вн, щодо фактів не позбавлення премії військовослужбовців загону у 2024 році у відповідності до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558, відповідно до вимог статті 85 дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2021 №815, зареєстрованим Міністерством юстиції України від 14.01.2022 №39/37375.

Відповідно наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону «Про результат службового розслідування» від 22.05.2025 №2728-АГ та висновку службового розслідування від 22.05.2025 04.4/740/25-СР за з`ясування причин та обставин щодо фактів не позбавлення премії 80 військовослужбовців загону (у 101 випадку) у 2024 році, виявлених відділом юридичного забезпечення та відділом морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону під час перевірки стану розгляду справ про військові адміністративні правопорушення за 2024 рік внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків, що призвело до завдання державі в особі НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону матеріальної шкоди у вигляді неправомірно нарахованої та виплаченої премії за жовтень 2024 року у розмірі 813,17 грн. старшому солдату ОСОБА_3 (з 15.10.2024 виключений з усіх видів забезпечення, як такий, що не прибув для подальшого проходження служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 та самовільно залишив місце служби), притягнути до повної матеріальної відповідальності капітана ОСОБА_1 (Т-353304) (з 02.02.2025 виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби при досягненні граничного віку перебування на військовій службі) у розмірі завданої шкоди 813,17 грн. (вісімсот тринадцять грн. сімнадцять коп.) являється підтвердженим.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною 2 цієї статті, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 зазначила, що спір за позовом військової частини до військовослужбовця (у тому числі звільненого зі служби) підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору, що зумовлює відшкодування витрат, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.

У цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду. Зазначена правова позиція також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 140/721/19 та у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19.

Отже даний спір про стягнення грошових коштів (майнової шкоди) є публічно правовим та виникає із відносин публічної служби.

Таким чином, відповідача звільнено 02.02.2025, наказ про результати службового розслідування затвердженого 22.05.2025, а до суду з цим позовом позивач звернувся лише 12.12.2025, тобто із суттєвим пропуском строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України. Посилання позивача на положення пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України на увагу не заслуговує, оскільки ця норма жодного відношення до звернення суб`єкта владних повноважень до окружного адміністративного суду не має. При цьому направлення НОМЕР_2 мобільним прикордонним загоном листа на адресу відповідача про добровільне відшкодування збитків 21.11.2025 не впливає на перебіг строку звернення до суду, адже підстави позову пов`язані із фактом затвердження результатів службового розслідування.

29.12.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків адміністративного позову, до якої долучено докази направлення копії адміністративного позову із додатками за адресою ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , чим усунено відповідний недолік.

Також до суду надано заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої позивач зазначає, що вважає, що пропуск строку відбувся з поважних причин.

Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) у складі Державної прикордонної служби України створений як підрозділ нового зразка для виконання поставлених перед особовим складом завдань з захисту територіальної цілісності і недоторканості України. На даний час загін продовжує виконання поставлених бойових задач в районі бойових дій на різних ділянках східних регіонів нашої держави.

На підставі БР Головнокомандувача ЗСУ №15857гриф від 20.06.2023, особовій склад НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону ДПС України вибув з постійного місця дислокації до місця виконання бойового завдання, на підставі БР командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » №313/ОГ/863 гриф від 03.06.2024 та БР АДПСУ №137т (гриф) призупинено виконання БЗ частиною особового складу з метою здійснення ротації після тривалого перебування в зоні бойових дій. На підставі БР ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » №313/ОГ/153гриф від 05.04.2025 вибули в оперативне підпорядкування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » з метою виконання бойового завдання, виконання якого продовжує до сьогодні.

У зв`язку з безпосереднім залученням особового складу військової частини НОМЕР_1 до виконання бойових завдань в умовах воєнного стану, а також із труднощами документообігу та доступу до юридичної допомоги, ускладняється процес підготовки до здійснення претензійно позовної роботи.

Крім того, запровадження на всій території країни воєнного стану, ведення противником безперервних бойових дій починаючи з 22.02.2022 року, та виконання військовою частиною НОМЕР_1 заходів протидії країні агресору на різних напрямках фронту та ротація особового складу, є об`єктивними обставинами, які на період військового стану унеможливлюють дотримання процесуальних строків на подачу позовної заяви.

Оцінюючи доводи та пояснення позивача, наведені у клопотанні про визнання причин пропущення строку на звернення до суду із даним позовом поважними, суд виходить з наступного.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати пропуск позивача строку на звернення до суду таким, що було пропущений з поважних причин.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати свою готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи та утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у її розгляді, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури судового розгляду.

Про цьому, позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Жодних об`єктивних причин пропущення строку на звернення до суду позивачем у клопотанні не наведено.

Суд дійшов висновку, що позивач пропустив установлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до адміністративного суду без поважних причин, оскільки наведені ним обставини (виконання бойових завдань, воєнний стан, труднощі документообігу) не підтверджені належними доказами та не свідчать про наявність об`єктивно непереборних перешкод, які унеможливлювали своєчасне подання позову; сам факт воєнного стану не є автоматичною підставою для поновлення строку, а пасивна поведінка позивача та несвоєчасна реалізація ним права на звернення до суду не можуть бути виправдані, оскільки це суперечить принципам правової визначеності, належного урядування та рівності сторін.

Крім того, суд зазначає, що здійснення позивачем активних дій, спрямованих на встановлення розміру шкоди, проведення службового розслідування, прийняття відповідних наказів та подальше направлення відповідачу вимоги про добровільне відшкодування збитків свідчать про наявність у нього реальної організаційної та фактичної можливості вчиняти юридично значимі дії у спірних правовідносинах, у тому числі й звернутися до суду в межах установленого законом строку, однак таке звернення своєчасно здійснене не було.

Натомість сторона позивача просить нівелювати взагалі інститут строку на звернення до суду з позовом, надавши перевагу в такий спосіб позивачу.

Таке правозастосування не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, а є дотриманням принципу «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, в світлі якого і запроваджено обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача, вчинених на звернення позивача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

При цьому безумовно, отримуючи кожного місяця пенсійну виплату, презюмується обізнаність пенсіонера щодо її розміру, а відтак і про ймовірні порушені права / інтереси.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Так, суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 169 КАС України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби відмовити.

Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк