Справа № 380/19941/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

05 січня 2026 року м. Львівсправа № 380/19941/25

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача від 18 грудня 2025 року про закриття провадження у справі № 380/19941/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерства оборони України (третя особа), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000,00 грн відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153;

- судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу, стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як особа, що брала безпосередню участь у бойових діях, відсічі збройної агресії Російської Федерації не менше шести місяців станом на дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, був особою рядового складу Збройних Сил України, прийнятий на військову службу у віці до 25 років та станом на день набуття чинності згаданою постановою був діючим військовослужбовцем, має право на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 у розмірі 1000000,00 грн. Однак виплату такої додаткової винагороди відповідач на користь позивача не здійснив, що й зумовило його звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою судді 06 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено Міністерство оборони України до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача від 12 листопада 2025 року про встановлення додаткового строку для подання додаткових письмових пояснень та доказів у справі відмовлено.

19 грудня 2025 року представник відповідача подав через систему «Електронний суд» клопотання від 18 грудня 2025 року, яке мотивоване тим, що військова частина НОМЕР_1 усунула обставини, які слугували підставою звернення позивача до суду, та фактично виконала дії, на вчиненні яких наполягав позивач у межах заявлених позовних вимог. Так, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ з основної діяльності від 08 грудня 2025 року № 7100 «Про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 1000000 гривень», на виконання якого позивача включено до переліку осіб, яким підлягає нарахування та виплата відповідної винагороди, організовано проведення розрахунку та здійснено перерахування коштів на рахунок одержувача. Факт проведення виплати підтверджується довідкою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про виконання реєстру зарахування коштів на рахунки одержувачів, згідно з якою 16 грудня 2025 року здійснено зарахування коштів позивачу ( ОСОБА_1 ) у сумі 985000,00 грн, тобто в сумі, що фактично зарахована одержувачу відповідно до банківського реєстру з урахуванням утримання обов`язкових платежів. Отже, предмет спору відсутній. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач просить врахувати, що позивач має статус учасника бойових дій, а, отже, належить до осіб, щодо яких законодавством передбачено відповідні соціально-правові гарантії. Закон України «Про безоплатну правничу допомогу» відносить ветеранів війни, зокрема учасників бойових дій, до суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу. Військова частина НОМЕР_1 є суб`єктом, який утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, та виконує завдання в умовах воєнного стану, що об`єктивно зумовлює підвищені вимоги до обґрунтованості та співмірності будь-яких додаткових бюджетних витрат, які можуть бути покладені судом на відповідача.

З огляду на вказане просить суд:

- закрити провадження в адміністративній справі № 380/19941/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України у зв`язку з виправленням відповідачем оскаржуваних порушень та припиненням предмета спору;

- вирішуючи питання про судові витрати, відмовити у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням положень статті 134 КАС України щодо умов, доказування та співмірності таких витрат, а також з огляду на закриття провадження у справі без ухвалення рішення по суті спору.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає таке.

Насамперед суд відзначає, що охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас, ініціюючи позов, особа на власний розсуд визначає, чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Одночасно з цим задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність дійсно протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Тобто у разі виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень, суд закриває провадження у справі, якщо відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Суд відзначає, що предметом оскарження у цій справі є бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153.

Водночас суд встановив, що 08 грудня 2025 року командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ (з основної діяльності) № 7100 «Про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 1000000 гривень», на виконання якого позивача включено до списку військовослужбовців, яким підлягає нарахування та виплата відповідної винагороди в розмірі 1000000,00 грн пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від одного мільйону гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення (бойових) дій (сумарно обчислених) (Додаток № 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 грудня 2025 року № 7100).

Факт виплати позивачу вказаної одноразової грошової винагороди підтверджується довідкою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про виконання реєстру зарахування коштів на рахунки одержувачів, згідно з якою 16 грудня 2025 року здійснено зарахування коштів одержувачу - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 у сумі 985000,00 грн, тобто в сумі, що фактично зарахована одержувачу відповідно до банківського реєстру з урахуванням утримання обов`язкових платежів.

Зважаючи на вказане, беручи до уваги предмет та підстави цього позову, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, самостійно виплативши позивачу одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 в розмірі 1000000,00 грн (без урахування утриманих обов`язкових платежів), виправив оскаржувану бездіяльність в повному обсязі, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Жодних доказів на спростування вказаного факту позивач до суду не подав.

Отже, у межах спірних правовідносин відповідач, як суб`єкт владних повноважень, відновив законні права та інтереси позивача.

Жодних належних доказів у розумінні статті 72 КАС України на підтвердження продовження порушення прав позивача у спірних правовідносинах (в контексті визначених позивачем підстав позову та способу захисту) після усунення відповідачем оскаржуваних порушень позивачем суду не надано.

Отримавши, водночас, клопотання представника відповідача від 18 грудня 2025 року про закриття провадження у справі у своєму електронному кабінеті, що підтверджується квитанцією № 5415568 (дата та час доставки 18.12.2025, 17:40) представник позивача адвокат Бельдій Наталія Володимирівна жодних письмових зауважень/застережень, незгоди з таким клопотанням не висловила.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційно втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача від 18 грудня 2025 року та закриття провадження у цій справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Частиною другою статті 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», за подання цього позову до суду судовий збір не сплачував, а тому його повернення не здійснюється.

Щодо витрат на правничу допомогу, то доказів їх понесення позивачем до суду наразі не надано, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача від 18 грудня 2025 року про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі № 380/19941/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерства оборони України (проспект Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії закрити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, не допускається.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 05 січня 2026 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна