Справа № 522/26303/25
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 р.м. ОдесаСправа № 522/26303/25

Перша інстанція: суддя Ковтун Ю.І.,

повний текст судового рішення

складено 05.12.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

представника апелянта Г.І. Шепітко

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву в адміністративній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2025 року за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

04 грудня 2025 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до суду з адміністративним позовом про затримання рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців по 22.03.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.12.2025 за адресою: АДРЕСА_1 співробітниками УКР ГУНП в Одеській області було виявлено особу, який назвався громадянином рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33. Під час здійснення перевірки щодо законності перебування в Україні громадянина рф на установчі дані ОСОБА_1 , зі слів прибув до України у 2021 році поза пунктами пропуску. Під час перебування в Україні тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Дозволений строк перебування на території України у громадянина рф ОСОБА_1 , закінчився, відповідач перебуває на території України - незаконно. ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що відповідач, на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування немає. На момент виявлення відповідач не мав дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні. Відповідач не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. 02.12.2025 за порушення правил перебування іноземців в Україні стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення від 02.12.2025 серії ПР МОД № 012554 за ч. 2 ст. 203 КУпАП та постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.12.2025 серії ПН МОД № 012651, відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 гривень. Штраф відповідачем добровільно не сплачено.

Враховуючи те, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України в силу вимоги ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення до нього не застосовувалося. 02.12.2025 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 000655 про примусове видворення відповідача з України. Інформація щодо оскарження відповідачем рішення ГУ ДМС в Одеській області від 02.12.2025 про примусове видворення за межі території України в матеріалах справи відсутня. Відповідач немає жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він не може бути примусово видворений за межі території України.

Представник відповідача, ОСОБА_1 - адвокат Шепітко Г.І. заперечував проти заявлених позовних вимого, зазначивши, що 03.12.2025 представником ОСОБА_1 , адвокатом Шепітком Г.І., подано до Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 02.12.2025 № 000655 про примусове видворення з України. Зазначив, що ОСОБА_1 прибув в Україну у серпні 2021 року, перетнувши кордон поза пунктами пропуску, оскільки тікав від політичного переслідування в російській федерації. Майже одразу після прибуття він був затриманий у зв`язку з міжнародним розшуком, ініційованим самою рф. 02 грудня 2021 року Офіс Генерального прокурора ухвалив рішення про його екстрадицію, хоча на той момент ОСОБА_1 подавав заяву про надання статусу біженця, але будучи юридично необізнаним подав не за встановленим законом зразком, через що вона не була розглянута по суті. 09 лютого 2022 року Офісом Генерального прокурора було санкціоновано фактичну передачу ОСОБА_3 рф, однак виконання цього рішення було відтерміновано, оскільки він повторно звернувся із заявою про надання статусу біженця вже за встановленою формою. У своїх зверненнях ОСОБА_1 прямо зазначав, що переслідування щодо нього у рф має політичний та етнічний характер, а кримінальні справи сфабриковані. Розгляд вказаної заяви було зупинено через повномасштабне вторгнення рф. Незважаючи на повномасштабне вторгнення рф, екстрадиційна процедура щодо ОСОБА_1 по сьогоднішній день формально триває, і він перебуває під контролем Одеської обласної прокуратури. Фактично за логікою «до відновлення дипломатичних стосунків». Заява відповідача про надання статусу біженця від 17.02.2022 досі не розглянута по суті, через що 06.10.2025 він звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою від 02.10.2025, встановленого зразка, про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Під час затримання оперативні співробітники примо зазначали, що його планують включити до «обмінного фонду» та видати до рф. Позивач безпідставно стверджує, що у відповідача відсутні обставини, які відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» унеможливлюють його примусове видворення. У випадку відповідача наявні всі зазначені ризики. Вік зазнавав переслідування в рф через політичні переконання та українське етнічне походження, що вже саме по собі створює загрозу його життю та свободі. Примусове видворення відповідача суперечитиме вимогам ст. 31 Закону №3773-VІ, принципу невислання та гарантіям статей 2, 3 і 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначив, що позивачу достеменно відомі усі дані про особу відповідача, а саме його прізвище, ім`я, по батькові, день, місяць та рік народження, відомості про громадянство, постійне місце проживання, тобто особа відповідача є ідентифікованою, що підтверджується у тому числі протоколами у справах про адміністративне правопорушення, та постановами про адміністративне правопорушення, що винесені по відношенню до відповідача, а також довідкою про звільнення серії ХАР №04719, яка також була надана позивачу для ознайомлення. ОСОБА_1 протягом усього часу перебування на території України вчиняв дії щодо легалізації свого положення в Україні шляхом звернення до компетентних органів міграційної служби України, що не відбулось в тому числі через незалежні від відповідача обставини, які пов`язані із введенням воєнного стану та зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру постановою Кабінету Міністрів України №165 від 28.02.2022. Водночас, відповідач постійно проживає в Україні в тому числі й з початку повномасштабного вторгнення рф, засуджує агресію та активно надає допомогу українським військовим. Зазначене свідчить й про наявність у відповідача тривалих та міцних соціальних зв`язків на території України, оскільки він має постійне місце проживання, фактичну сім`ю, легальні джерела існування, відкриту проукраїнську позицію, а також про вжиття ним активних заходів щодо легалізації свого перебування на території України. У свою чергу з боку позивача не надано достатніх, належних та допустимих доказів щодо переховування відповідача від працівників територіальних управлінь ДМС України та/або правоохоронних органів. Також відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач не йде на співпрацю із органами державної влади України та відмовляється співпрацювати під час процедури його ідентифікації чи легалізації статусу. З урахуванням вищенаведених обставин, а також вид, тривалість, наслідки і спосіб застосування такого заходу як поміщення до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства у порівнянні з іншими варіантами, такими як взяття на поруки підприємством, установою чи організацією, зобов`язання внести заставу, що передбачено частиною першою статті 289 КАС України, вочевидь є непропорційним застосування такого крайнього та суворого заходу до відповідача як обмеження волі. Вважають, що позовні вимоги ГУ ДМС України в Одеській області задоволенню не підлягають.

Також представником відповідача адвокатом Шепітком Г.І. суду надано заяву про готовність взяти на поруку відповідно до ч. 5 ст. 289 КАС України, в якій просить застосувати до ОСОБА_1 положення ч. 5 ст. 289 КАС України та передати його на поруки адвокатського бюро «Григорія Шепітка», ідентифікаційний код юридичної особи 44998446.

Відповідач - ОСОБА_1 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що на територію України він прибув в серпні 2021 року, перетнувши кордон пішки через Республіку Білорусь рятуючи власне життя. В Україні проживає за адресою: АДРЕСА_1 з цивільною дружиною. З 2022 року по теперішній час вчиняв дії щодо легалізації свого становища, відновив своє свідоцтво про народження, подавав заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Пояснив, що він народився в Україні та має намір отримати громадянство України. Щодо обвинувачення за вчинення злочинів за ст. 172 та 210.1 КК російської федерації наголосив на тому, що такі є неправдивими, вказав, що незаконною банківською діяльністю не займався, він не є кримінальним авторитетом.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2025 року адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, задоволений. Затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців по 02.06.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом зазначено, що фактично Приморським районним судом міста Одеси під час винесення оскаржуваного рішення від 05.12.2025 року у справі №522/26303/25 заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву ГУ ДМС України в Одеській області, фактично були залишені поза увагою, а їх аналіз та належна оцінка судом першої інстанції не проведені.

Апелянт вважає, що судом неповно, однобічно та формально досліджені обставин справи та докази, що, у свою чергу, призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, передбаченим КАС України та основними принципами адміністративного судочинства, а отже підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

02.12.2025 за адресою: вул. 28 Лінія, 5, с. Молодіжне, Одеський район, Одеська область співробітниками УКР ГУНП в Одеській області було виявлено особу, який назвався громадянином рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 та останнього було доставлено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33.

В результаті проведеної перевірки, щодо законності перебування на території України встановлено, що громадянин рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів прибув до України у 2021 році поза пунктами пропуску. Під час перебування в Україні тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

02.12.2025 року о 13.38 годині, відповідача громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання № МОД 000346 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою з`ясування обставин правопорушення, встановлення особи порушника.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося у проживанні на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області 02.12.2025 відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення серія та номер ПР МОД 012554.

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.12.2025 серія та номер ПН МОД 012651 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 гривень за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.

02.12.2025 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 000655 про примусове видворення з України громадянина рф ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.12.2025 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про поміщення громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

03.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 000655 від 02.12.2025 про примусове видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою про звільнення серія ХАР № 04719 від 15.09.2021 ОСОБА_1 відбував покарання в установах Державної кримінальної виконавчої служби України на підставі ухвали від 11.09.2021 Кременецького р/с Тернопільської області з 10.09.2021 по 15.09.2021 звільнений з державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на підставі ухвали від 15.09.2022 Жовтневого р/с м.Харкова про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання строком на 2 місяці, тобто до 15.11.2022 і прямує до місця проживання АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» від 06.02.2025 № 505 повідомлено, що в період з 15.09.2021 по 21.02.2022 ОСОБА_1 перебував під вартою в державній установі «Чортківська установа виконання покарань (№26)» 21.02.2022 року ОСОБА_1 вибув до державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на підставі постанови офісу Генерального прокурора про екстрадицію від 02.12.2021.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2025 року у справі № 522/15829/22 задоволено клопотання керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Плотицького О.М. про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України стосовно ОСОБА_1 .

Продовжено строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, покладених на ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2022, строком на 2 (два) місяці.

Також ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 30 жовтня 2025 року у справі № 522/15829/22 задоволено клопотання керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Плотицького О.М. про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України стосовно ОСОБА_1 . Продовжено строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, покладених на ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2022, строком на 2 (два) місяці.

На адресу апеляційного суду надійшла заява представника позивача - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову від позовних вимог у справі № 522/26303/25 за позовом до громадянина рф ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Обґрунтовуючи подану заяву управлінням зазначено, що 23.12.2025 було виконано рішення ГУ ДМС в Одеській області від 02.12.2025 № 000655 про примусове видворення та громадянин РФ ОСОБА_1 перетнув державний кордон ППК «РК - 632». У зв`язку з виконанням такого рішення відпала необхідність затримання ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Від представника відповідача ОСОБА_1 Шепітко Г.І. надійшло заперечення щодо заявленої Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області заяви про відмову від позову у справі №522/26303/25. Просив суд апеляційної інстанції відмовити у прийнятті заяви Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову від позову у справі №522/26303/25. Продовжити апеляційний розгляд справи з наданням оцінки обставинам примусового видворення ОСОБА_1 , здійсненого 23.12.2025 року. Постановити окрему ухвалу щодо дій посадових осіб органів Державної міграційної служби України по примусовому видворенню ОСОБА_1 , які містять ознаки кримінального правопорушення та звернення з відповідним повідомленням до Офісу Генерального прокурора України.

Викладаючи свою правову позицію, зазначено, що заявлена Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області відмова суперечить закону, порушує права та свободи особи і спрямована на уникнення судового контролю за очевидно протиправними діями органу державної влади, що прямо заборонено частиною п`ятою етапі 314 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, представником відповідача ОСОБА_1 Шепітко Г.І. зазначено, що зі змісту заяви ГУ ДМС України в Одеській області безпосередньо вбачається визнання самим позивачем факту, що рішення про примусове видворення було виконане 23.12.2025 року, в період, коли рішення про затримання ОСОБА_1 перебувало на стадії апеляційного перегляду; рішення про примусове видворення було оскаржене в судовому порядку у справі №522/26308/25-Е та не розглянуте судом по суті; ОСОБА_1 подав заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, яка на момент видворення не була розглянута.

На переконання представника відповідача ОСОБА_1 Шепітко Г.І. прийняття відмови від позову у цій справі без надання судом оцінки обставинам примусового видворення призведе до грубого порушення права на ефективний судовий захист.

Дослідивши наявні по справі матеріали та доводи заяви, заперечення, колегія суддів приходить до висновку, що відмову позивача від заявленого позову слід прийняти, при цьому рішення суду належить визнати нечинним та закрити провадження у справі з наступних підстав.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Статтею 9 КАС України визначено, що кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову.

Пунктом 2 частини першої статті 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Відповідно до ст. 314 КАС України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного провадження.

У разі відмови від позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189,190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинним судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Нормами статті 189 КАС України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача відмовитися від позову. Такі дії позивача не повинні суперечити закону та не повинні порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про відмову від позову вмотивована тим, що наразі відсутня необхідність затримання ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

У вказаній заяві представник позивача вказує на те, що рішення ГУ ДМС в Одеській області від 02.12.2025 № 000655 про примусове видворення 23.12.2025 року виконано та громадянин рф ОСОБА_1 перетнув державний кордон ППК «РК - 632».

З цього приводу колегія суддів зазначає, що предметом спору у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції є затримання особи з метою ідентифікації та подальшого примусового видворення за межі України.

Отже, на переконання колегія суддів у зв`язку з тим, що на даний час громадянин рф ОСОБА_1 перетнув державний кордон ППК «РК - 632», що фактично не заперечується сторонами у справі, а тому наразі відсутній предмет спору, а саме затримання особи з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Таким чином, підстав вважати, що відмова Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від позову суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси немає.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких перешкод для реалізації позивачем передбаченого процесуальним законом суб`єктивного права особи на відмову від позову.

За таких обставин, враховуючи виключне процесуальне право особи до закінчення апеляційного провадження відмовитися від позову повністю або частково, колегія суддів приходить до висновку про відсутність перешкод для прийняття відмови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від позову та вважає за необхідне визнати нечинним рішення у цій справі і закрити у ній провадження.

Щодо заявленого клопотання про постановлення окремої ухвали на дії посадових осіб органів Державної міграційної служби України, які містять ознаки кримінального правопорушення у зв`язку з примусовим видворенням ОСОБА_1 , колегія суддів залишає без надання правової оцінки у зв`язку із прийняття відмови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від позову та визнання рішення нечинним і закриття провадження

Враховуючи наведене та норми статті 314 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення ухвали, яким визнати нечинним судове рішення, за апеляційним переглядом яких відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції, а провадження у цій справі - закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Керуючись ст.ст.47, 189, 314, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд апеляційної інстанції,

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову від позову у справі 522/26303/25 - задовольнити.

Прийняти відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від позову до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України у справі 522/26303/25.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2025 року у справі 522/26303/25 - визнати нечинним.

Провадження у справі 522/26303/25 - закрити.

Роз`яснити Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко