Справа № 460/17322/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань залишення позову без розгляду

06 січня 2026 року м. РівнеСправа №460/17322/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши в порядку письмового провадження окреме процесуальне питання у адміністративній справі за позовом:

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача:

- щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно;

- щодо невиплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 09.12.2024 включно відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення:

- за період 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (місяця підвищення доходу) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року відповідно положень абзаців третього-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, інших виплат, та винагород грошових одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, з урахуванням виплачених сум;

- у фіксованій величині 4463,15 грн за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 09.12.2024 у загальній сумі 307957,35 грн відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, інших виплат, та винагород грошових одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, з урахуванням виплачених сум.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До початку розгляду справи по суті відповідач подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Заява обґрунтована тим, що 09.12.2024 позивач була виключена зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 НГУ (звільнена), а звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду за захистом порушеного права 23.09.2025 (відповідно до реєстраційної карти ЄСІТС «Електронний суд»), тобто через 9 місяців 15 днів, зі спливом строків, установлених законом. Зауважив, що вже на дату звільнення 09.12.2024 позивач була письмово повідомлена про нараховані та виплачені їй суми із зазначенням кожного виду виплати окремо (в тому числі й індексації). Таке повідомлення було здійснене розрахунковим листком, надісланим електронною розсилкою через платіжну систему «Приват 24» до електронного кабінету ОСОБА_1 в мобільний додаток, отже позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та мала безперешкодну можливість звернутися за їх захистом до суду у встановлений законом строк. Таким чином, відповідач з урахуванням положень статті 233 КЗпП України вважає, що позивач пропустила тримісячний строк звернення до суду, а тому позов слід залишити без розгляду відповідно до статті 123 КАС України.

При вирішенні заяви суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Водночас, строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені статтею 233 КЗпП України.

До 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Проте, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 233 КЗпП України, яка визначає строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зазнала значних змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відтак, після 19.07.2022 строк звернення до суду за вирішенням спору про стягнення належної працівнику заробітної плати обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Верховний Суд у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків: Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин). З урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року (пп. 65.1 - 65.2 п. 65 постанови).

Таким чином, у цій справі до вимог за період з 01.12.2015 по 18.07.2022 слід застосовувати положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, якою визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Натомість до вимог за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 09.12.2024 застосуванню підлягають положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції норми Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи викладене, суд відхиляє покликання відповідача про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом в частині позовних вимог за період з 01.12.2015 по 18.07.2022.

Що стосується позовних вимог в частині з 19.07.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 09.12.2024 суд виходить з такого.

Як зазначалося судом вище по тексту цієї ухвали, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, роботодавець має обов`язок письмово повідомити працівника про суми, нараховані та виплачені при його звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) в день їх виплати.

Порядок повідомлення працівника про розміри оплати праці, передбачено статтею 110 КЗпП України, за змістом якої при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідач зазначив, що повідомлення позивача про розміри оплати праці було здійснене розрахунковим листком, надісланим електронною розсилкою через платіжну систему «Приват 24» до електронного кабінету ОСОБА_1 в мобільний додаток.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав суду розрахунковий лист за грудень 2024 року ОСОБА_1 (додаток до заяви за вх.№75332/25 від 30.10.2025), а також телеграму №2423 Головного управління Національної гвардії України за вих.№27/13/3-25641 від 18.10.2024 на виконання статті 110 КЗпП щодо повідомлення особового складу про розміри оплати праці, за змістом п. 1 якої начальникам територіальних управлінь, командирам (начальникам) військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ Національної гвардії України (далі - командири військових частин):

1) зобов`язати начальників фінансових органів, а за їх відсутності посадових осіб, на яких наказом покладено виконання їх обов`язків:

[...]

не пізніше дня, наступного за днем зарахування коштів на карткові рахунки, здійснювати завантаження розрахункових листів через застосунок «Приват 24 для Бізнесу» (у військових частинах, у яких укладено з АТ КБ «Приватбанк» договір на обслуговування зарплатного проекту);

2) організувати роботу щодо доведення до особового складу про можливість ознайомлюватися в застосунку «Приват24» з розрахунковими листами нарахованих та виплачених сум.

Разом з тим, доказів того, що вищевказаний розрахунковий лист за грудень 2024 року був завантажений через застосунок «Приват 24 для Бізнесу» та доведений ОСОБА_1 в застосунку «Приват24» відповідач суду не надав. Не надав також доказів повідомлення позивача про розміри оплати праці відповідно до ст. 110 КЗпП України за інші місяці у спірних періодах з 19.07.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 09.12.2024.

Крім того, зазначена телеграма №2423 сформована Головним управлінням Національної гвардії України лише в жовтні 2024 року.

Таким чином, матеріали справи не містять детального розрахунку сум індексації грошового забезпечення, а також індексації-різниці грошового забезпечення, нарахованих та виплачених позивачу у спірних періодах з 19.07.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 09.12.2024, із зазначенням окремо кожного виду виплати в день їх виплати.

Суд зауважує, що частиною першою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що будь-які обставини у справі повинні бути підтвердженні учасником судового процесу, що їх наводить, належними, допустимими та достовірними доказами.

Проте, надані відповідачем розрахунковий лист за грудень 2024 року та телеграма №2423 не свідчать про те, що про порушення своїх прав позивач дізналася при виключенні її із списків військової частини 09.12.2024.

Більше того, у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду (за вх.№69911/25 від 07.10.2025) позивач зазначила, що відомості про розмір грошового забезпечення за спірний період позивач отримала лише безпосередньо перед зверненням до суду з цим позовом, у відповідь на запит.

Суд зауважує, що частина друга статті 233 КЗпП України пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з позовом щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, з днем одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Оскільки про порушення свого права на отримання у належному розмірі індексації грошового забезпечення за спірний період позивач дізналася з листа відповідача (від 19.08.2025) і доданих до нього документів, то її звернення до суду з цим позовом 23.09.2025 шляхом його надіслання 19.09.2025 засобами поштового зв`язку відбулося в межах строку, встановленого законом.

При вирішенні питання про відкриття провадження у цій судовій справі судом були враховані вищевказані обставини, оцінивши які суд дійшов висновку про можливість поновлення позивачу строку звернення до суду, про що зазначено в ухвалі від 14.10.2025.

Крім того, цією ж ухвалою суд витребував у відповідача інформацію щодо дати письмового повідомлення позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати відповідно до статті 116 КЗпП України.

Разом з тим, відповідачем таких доказів не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 166-167, 240, 243, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо не оскаржується.

Повну ухвалу складено 06 січня 2026 року.

Суддя Н.О. Дорошенко