Справа № 440/10012/25
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 січня 2026 року

м. Київ

справа №440/10012/25

адміністративне провадження № К/990/52970/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Смоковича М.І., Соколова В. М.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі № 440/10012/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній з 29 січня 2020 року при обчисленні ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 належні ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року суми грошового забезпечення, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, визначивши його розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01 січня 2023 року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01 січня 2021 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01 січня 2023 року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі № 440/10012/25 залишено без руху. Надано апелянту десятиденний строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги з дня вручення цієї ухвали шляхом подання до суду: документу про сплату судового збору; доказів направлення на адресу позивача листом з описом вкладення копій апеляційної скарги з додатками; уточненої апеляційної скарги із зазначенням позивача по справі ( ОСОБА_1 ) та його даних разом з копіями апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року продовжено військовій частині НОМЕР_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги на десять календарних днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору; апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі № 440/10012/25 повернуто скаржнику.

17 листопада 2025 року до Верховного Суду від військової частини НОМЕР_1 надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у позові повністю.

Щодо оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року в касаційному порядку Верховний Суд вказує на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Частиною першою статті 328 КАС України обумовлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року не переглянуте по суті в апеляційному порядку, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Перевіряючи доводи касаційної скарги на предмет обґрунтованості оскарження ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року в касаційному порядку, Верховний Суд зазначає таке.

Другий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13 жовтня 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху, надавши десятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали суду для усунення її недоліків шляхом надання документу про сплату судового збору; доказів направлення на адресу позивача листом з описом вкладення копій апеляційної скарги з додатками; уточненої апеляційної скарги із зазначенням позивача по справі ( ОСОБА_1 ) та його даних разом з копіями апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Також ухвалою від 27 жовтня 2025 року Другий апеляційний адміністративний суд продовжив військовій частині НОМЕР_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги на десять календарних днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали.

Копію зазначеної ухвали апелянт отримав 28 жовтня 2025 року.

Отже, останнім днем для усунення недоліків апеляційної скарги було 07 листопада 2025 року.

07 листопада 2025 року від військової частини НОМЕР_1 до апеляційного суду надійшла заява про відстрочення сплати судового збору, обґрунтована посиланнями на відсутність належного бюджетного фінансування для вчасної сплати судового збору у справі.

Другий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13 листопада 2025 року відмовив у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору; апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі № 440/10012/25 повернув скаржнику.

Так, повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із невиконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 13 жовтня 2025 року.

За змістом пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Суб`єкт владних повноважень, який діє від імені держави, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, що склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору (постанова Верховного Суду від 05 січня 2021 року у справі № 500/2544/19).

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ (далі Закон № 3674-VІ).

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Статтею 8 Закону № 3674-VI встановлено умови за яких суд своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати такого на певний строк за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України «Про судовий збір» встановлено вичерпний перелік умов, суб`єктів та коло правовідносин, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема відстрочити сплату судового збору.

Крім того, відстрочення, звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків скарги, правильно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 169 та статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої цієї ж статті у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Мотиви, наведені в оскаржуваному судовому рішенні та обставини, на які покликається автор в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.

Водночас Суд зауважує, що військова частина НОМЕР_1 не позбавлена можливості звернутися повторно до суду апеляційної інстанції з відповідними вимогами у передбачений КАС України спосіб звернення.

За такого правового регулювання та обставин справи необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року.

Керуючись статтями 3, 328, 330, 332, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі №440/10012/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач судді А. Г. Загороднюк М. І. Смокович В. М. Соколов