Справа № 280/10079/25
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року Справа № 280/10079/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (третя - особа), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.07.2025 №51 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивачу періоди роботи з 22.01.1979 по 22.01.1979, з 19.02.1979 по 09.03.1979, з 19.02.1991 по 16.12.1992 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та призначити позивачу пенсію за віком починаючи з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 20.07.2025.

Ухвалою суду від 19.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що їй протиправно було відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на недостатність страхового стражу. Позивачка вважає, що має достатньо страхового стажу для призначення пенсії, а відмова відповідача у її призначенні є необґрунтованою та такою, що не відповідає положенням чинного законодавства України. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачці правомірно відмовлено у призначенні пенсії. Відповідач зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства України у разі відсутності страхового стажу право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності страхового стажу від 15 років. Відповідач вказує на те, що підтверджений належними документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж на дату звернення становить 14 років 1 місяць 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких третя особа проти задоволення позовних вимог заперечила. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачка не має необхідного стажу для призначення пенсії, а тому відмова відповідача є обгрунтованою.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 23.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 01.07.2025 №51, прийнятим за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

Також, у вказаному рішенні зазначено про те, що за результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 02.09.1978 не зараховані періоди роботи з 22.01.1979 по 22.01.1979, з 19.02.1979 по 09.03.1979, оскільки печатка організації на першій сторінці не відповідає первинному запису початку трудової діяльності. Крім того, не зарахований період роботи з 19.02.1991 по 16.12.1992 згідно записів вищевказаної трудової книжки, оскільки назва організації при прийнятті не відповідає назві організації при звільненні.

Позивачка, не погодившись з відмовою у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу та відмовою у призначенні пенсії, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком відповідач вказав на те, що її страховий стаж становить 14 років 01 місяць та 08 днів, що є недостатнім для призначення пенсії (необхідний стаж не менше 15 років).

При цьому, органом Пенсійного фонду не зараховано до страхового стажу позивачки періоди роботи з 22.01.1979 по 22.01.1979, з 19.02.1979 по 09.03.1979, з 19.02.1991 по 16.12.1992.

Суд зазначає, що згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, чинним законодавством передбачено підтвердження трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у разі коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Судом встановлено, що позивачці відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 22.01.1979 по 22.01.1979, з 19.02.1979 по 09.03.1979, оскільки печатка організації на першій сторінці не відповідає первинному запису початку трудової діяльності.

Також, позивачці не зараховано до страхового стажу період роботи з 19.02.1991 по 16.12.1992 згідно записів трудової книжки, оскільки назва організації при прийнятті не відповідає назві організації при звільненні.

Разом з тим, суд зазначає, що зазначені орган ПФУ недоліки трудової книжки НОМЕР_1 носять формальний характер та не можуть бути підставою для відмови для зарахування спірних періодів до страхового стажу.

Так, трудова книжка НОМЕР_1 за спірні періоди містить записи про дати прийняття/звільнення з роботи, підписи відповідальних осіб роботодавця, печатки підприємств, реквізити наказів про прийняття звільнення з роботи, тощо.

За таких обставин, на переконання суду, відповідач мав можливість за відомостями трудової книжки підтвердити та зарахувати до страхового стажу спірні періоди трудової діяльності.

В свою чергу, позивачка не може нести відповідальність за допущені недоліки у веденні її трудової книжки, оскільки відповідальним за правильність заповнення трудової книжки працівника є роботодавець.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 22.01.1979 по 22.01.1979, з 19.02.1979 по 09.03.1979, з 19.02.1991 по 16.12.1992 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

По-перше, суд зазначає, що позивач просить зарахувати до страхового стажу період роботи з 22.01.1979 по 22.01.1979.

Так, відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 , позивачка у період з 02.09.1978 по 22.01.1979 працювала завідуючою магазином №85.

При цьому, відповідно до розрахунку стажу позивачки наданого відповідачем (а.с.46), судом встановлено, що позивачці не зараховано до страхового стажу період саме з 02.09.1978 по 22.01.1979, а не з 22.01.1979 по 22.01.1979, що фактично є датою звільнення.

За таких обставин, суд виходить за межі позовних вимог в цій частині та вважає за необхідне зарахувати до страхового стажу позивачки саме період роботи з 02.09.1978 по 22.01.1979.

Водночас, позивачка просить зарахувати до її страхового стражу період роботи з 19.02.1991 по 16.12.1992, проте, відповідно до відомостей з трудової книжки НОМЕР_1 позивачка працювала на посаді соціального працівника у період з 19.02.1991 по 15.12.1992, а не по 16.12.1992, що свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині.

Також, у позовній заяві позивачка просить скасувати рішення від 15.07.2025 №51 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, проте з матеріалів справи встановлено, що спірне рішення прийнято 01.07.2025, а не 15.07.2025, у зв`язку з чим скасуванню підлягає саме рішення від 01.07.2025 №51.

Крім того, оскільки з урахуванням спірних періодів страховий стаж позивачки складає понад 15 років, то відповідно позивачка має право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003 м. Житомир, вул. О. Ольжича, буд.7, ), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 01.07.2025 №51 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.09.1978 по 22.01.1979, з 19.02.1979 по 09.03.1979, з 19.02.1991 по 15.12.1992 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 20.07.2025.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова