Справа № 320/51621/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 січня 2026 року

м. Київ

справа № 320/51621/24

адміністративне провадження № К/990/53558/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу адвоката Скока Володимира Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №320/51621/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт відповідача, а саме наказ від 06 листопада 2024 року №442-к/тр про звільнення позивача з посади керівника секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- поновити позивача на посаді керівника секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, стягнувши з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 06 листопада 2024 року і по день ухвалення рішення судом;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, завдану його протиправним індивідуальним актом в розмірі 100 000 гривень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

19 грудня 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга адвоката Скока Володимира Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №320/51621/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що скаржниця визначає підставою касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, обґрунтовуючи це відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання їх застосування у подібних правовідносинах.

Викладаючи доводи касаційної скарги, скаржниця послідовно обґрунтовує свою позицію тим, що суди попередніх інстанцій, розглядаючи спір щодо правомірності її звільнення, неправильно витлумачили та не застосували норми матеріального права, які регулюють проходження державної служби та питання звільнення з посади.

Зокрема, у касаційній скарзі наведено аргументацію щодо неправильного тлумачення пункту 1 частини другої статті 34, пункту 2 частини першої статті 83, частини першої статті 85 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, а також щодо незастосування частини першої статті 31, пункту 1 частини другої статті 31, пункту 1 частини другої статті 33 цього Закону, абзацу четвертого пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 889-VIII у редакції від 05 січня 2017 року, пункту 7 частини першої статті 2, частини другої статті 91 Закону № 889-VIII у редакції, чинній станом на 06 листопада 2024 року.

Крім того, скаржниця зазначає, що судами неправильно застосовано положення частини першої статті 92, частини одинадцятої статті 98, частини першої статті 102 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а також окремі положення Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, зокрема підпункти 36.13 пункту 36, 58.20 пункту 58 та пункт 193 цього Регламенту.

У зв`язку з наведеним скаржниця пояснює, як, на її переконання, зазначені норми мали застосовуватися судами, зокрема у частині визначення початку перебігу п`ятирічного строку перебування на посаді, правової природи наказу про звільнення та компетенції суб`єкта, уповноваженого на прийняття відповідного управлінського рішення.

Разом із тим наведені доводи касаційної скарги ґрунтуються на посиланні на норми матеріального права загального характеру, які визначають правові засади проходження державної служби та організацію діяльності органів суддівського врядування, і не містять виокремлення конкретного питання права, що має загальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та щодо якого відсутній висновок Верховного Суду.

Скаржниця не відокремлює правову проблему застосування конкретної норми від оцінки фактичних обставин справи, не визначає, у чому саме полягає правова невизначеність, та не обґрунтовує, чому відсутність висновку Верховного Суду унеможливила правильне застосування судами відповідних норм, а не зумовила іншу правову оцінку спірних правовідносин.

Посилання скаржниці на те, що неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам статті 242 КАС України, свідчить про спрямованість доводів касаційної скарги на перевірку законності та обґрунтованості судових рішень у конкретній справі, що є характерним для апеляційної моделі оскарження, але не відповідає завданню касаційного перегляду у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, попри посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, касаційна скарга за своїм змістом не відповідає юридичній конструкції цієї підстави касаційного оскарження та не містить належного обґрунтування, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

З огляду на викладене, Верховний Суд уважає, що скаржником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, скаржником не зазначено.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу адвоката Скока Володимира Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №320/51621/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур