Справа № 380/15372/25
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 січня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді - Морської Г.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до 16 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України про визнання протиправними дій, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до 16 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність 16 Регіональної військово-лікарської комісії щодо неприйняття належним чином оформленої постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 21 травня 2025 року про перегляд постанови (оформленої у вигляді довідки) військово-лікарської комісії від 22.11.2024 №261/2502;

- зобов`язати 16 Регіональну військово-лікарську комісію розглянути скаргу ОСОБА_1 від 21 травня 2025 року про перегляд постанови (оформленої у вигляді довідки) військово-лікарської комісії від 22.11.2024 №261/2502 та прийняти постанову відповідно до глави 2 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії 16 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України щодо неврахування під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 21.05.2025 документів на підтвердження стану його здоров`я;

- зобов`язано 16 Регіональну військово-лікарську комісію Міністерства Оборони України () повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 21.05.2025 із урахуванням висновків суду;

- у задоволенні решти позову відмовлено.

23.12.2025 від представника ОСОБА_1 , адвоката Янчака Павла Олександровича, надійшло клопотання, в якому просить ухвалити додаткове рішення у справі №380/15372/25, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань 16 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 33000,00 грн.

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду заява про ухвалення додаткового рішення передана судді Морській Г.М. 23.12.2025.

Заява мотивована тим, що у позовній заяві позивач зазначав, що поніс витрати на правову (правничу) допомогу за складання процесуальних документів у справі у розмірі 20 000,00 грн., а тому представником позивача Янчаком П.О. подається заява про ухвалення додаткового рішення відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, до якої долучається АКТ НАДАННЯ ПОСЛУГ згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги № 156-МВ від 19.12. 2025 та додаткової угоди Договору про надання правової (правничої) допомоги № 156-МВ.

При вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стаття 139 КАС України врегульовує питання розподілу судових витрат в адміністративному судочинстві. Згідно абзацу 1 частини першої вказаної норми при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частина сьома статті 139 КАС України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, зі змісту частини сьомої статті 139 КАС України слідує, що умовою для ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, є обов`язкова наявність відповідної заяви/клопотання особи про те, що нею будуть понесені відповідні судові витрати.

Поряд з цим, відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною третьою статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За частиною п`ятою статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

За текстом частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.07.2023 у справі № 340/2823/21 дійшов наступних висновків:

«Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України».

Крім того, в ухвалах та постанові від 25.07.2023 у справі № 340/4492/22, від 08.01.2024 у справі № 580/3758/19, від 23.01.2024 у справі № 380/12348/22 Верховний Суд дійшов висновку що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Судом встановлено, що у позовній заяві позивач вказав, що попередньо він поніс витрати на правову (правничу) допомогу за складання процесуальних документів у розмірі 20000,00 грн. Крім того, позивач очікує понести витрати на правничу допомогу за безпосередню участю адвоката у судових засіданнях в розмірі 15000,00 грн.

Однак, ані в позовній заяві, ані під час розгляду справи представником позивача не було подано заяви про долучення доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу чи клопотання про неможливість подання таких доказів до розгляду справи по суті.

У заяві про прийняття додаткового рішення адвокатом Янчаком Павлом Олександровичем зазначено, що про попередній розрахунок судових витрат, які позивач поніс чи очікує понести у зв`язку з розглядом справи було зазначено у позовній заяві.

Суд звертає увагу на те, що зазначення у позовній заяві узагальненої вимоги про стягнення судових витрат у зв`язку з розглядом справи та зазначення про попередній розмір витрат не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Така заява не може розглядатись як заява про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення в розумінні ч. 7 ст. 139 КАС України.

Відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Отже, станом на дату розгляду даної справи судом 16.12.2025 позивачем не долучено доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, зокрема у розмірі 33000,00 грн, про що було зазначено у рішенні суду.

Таким чином, позивачем ні з позовною заявою, ні за час перебування справи на розгляді суду не було надано документів, що підтверджують витрати на правничу допомогу.

При цьому ані у позовній заяві, ані у будь-якій іншій заяві, яка могла би бути подана протягом строків, встановлених частини 2 статті 262 КАС України (або до закінчення розгляду справи), позивач не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у справі, як того вимагає частина сьома статті 139 КАС України.

Відтак, оскільки представник позивача не дотримався процесуальних норм закону, після того, як судом ухвалене рішення, у суду відсутні процесуальні підстави для вирішення питання про розподіл витрат відповідно до статті 252 КАС України.

Аналогічний підхід застосовний в ухвалі Верховного Суду від 8 січня 2024 року у справі № 580/3758/19

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення та розподіл судових витрат в силу частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України залишається судом без розгляду.

Згідно із наказом голови суду від 03.12.2025 №651/к/тм у період з 17.12.2025 по 02.01.2026 головуюча суддя Морська Г.М. перебувала у щорічній відпустці, у зв`язку з чим заява про ухвалення додаткового рішення розглянута 05.01.2026.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 248, 252, 256, 293-297 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Морська Г.М.