Справа № 240/29313/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

06 січня 2026 року м. Житомир справа №240/29313/25

категорія 106020200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2021 №153 в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби у відставку у зв`язку із закінченням строку дії контракту, на підставі підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести зміни в наказ від 29.10.2021 №153 в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби у відставку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службу, на підставі підпункту "в" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За визначенням, наведеним в пункті 17 частини 1 статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Враховуючи, що предметом спірних в даній справі правовідносин є наказ військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2021 №153, яким ОСОБА_1 було звільнено з військової служби, то питання процесуального строку на звернення з даним позовом до суду регулюється ч. 5 ст. 122 КАС України, яка визначає, що для звернення до суду у справах щодо звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Враховуючи, що спірний у даній справі наказ військової частини НОМЕР_1 №153, яким ОСОБА_1 було звільнено з військової служби, був прийнятий 29.10.2021, то місячний процесуальний строк на звернення до суду з позовом щодо оскарження цього наказу розпочався для позивача 30.10.2021 та відповідно закінчився 30.11.2021.

Водночас, дану позовну заяву ОСОБА_1 подав до суду 26.12.2025, тобто після спливу понад чотирьох років. У зв`язку із цим суд приходить до висновку про пропуск позивачем процесуального місячного строку на звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до вимог частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог частини 6 статті 161 КАС України разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву. в якій просив поновити йому пропущений строк на звернення до суду. На обгрунтування поданої заяви позивач зазначив, що у зв`язку із введенням воєнного стану він у лютому 2022 року повторно був призваний на військову службу по мобілізації, яку проходить і на даний час у військовій частині НОМЕР_2 . Крім того позивач зазначив, що у зв`язку із отримання поранення він в період з 19.10.2024 по 21.01.2025 постійно перебував на стаціонарному лікуванні та реабілітації.

Розглянувши вказану заяву суд зазначає, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення наявності поважних причин пропуску процесуального строку на звернення до суду з наданням відповідних доказів покладається саме на позивача.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Верховний Суд зазначив, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Обгрунтовуючи наявність поважних причин для пропуску ним процесуального строку на звернення до суду ОСОБА_1 зазначив, що лютому 2022 року він повторно був призваний на військову службу по мобілізації, яку проходить і на даний час у військовій частині НОМЕР_2 . Крім того позивач вказував, що у зв`язку із отримання поранення він в період з 19.10.2024 по 21.01.2025 постійно перебував на стаціонарному лікуванні та реабілітації.

З даного приводу суд зазначає, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , а саме його призов на військову службу по мобілізації та перебування на лікуванні, виникли вже після закінчення передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного процесуального строку на оскарження наказу від 29.10.2021 №153, який, як вже було зазначено судом, становив для позивача період з 30.10.2021 по 30.11.2021. У зв`язку із цим, такі обставини не можуть вважатися поважними причинами, що зумовили пропуск ОСОБА_1 процесуального строку на звернення з даним позовом до суду.

З урахуванням наведеного суд вважає, що нереалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Відтак, суд зазначає, що не приймає до уваги посилання позивача на обставини, викладені в його заяві, оскільки такі обставини не підтверджують неможливість його вчасного (в межах встановленого процесуального строку) звернення до суду.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, позовну заяву слід залишити без руху та встановити позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, із зазначенням в такому клопотанні інших підстав для поновлення пропущеного строку, відмінних від тих, що були вказані в заяві, поданій до суду разом з позовом.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя І.Е.Черняхович