Справа № 380/12490/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Брильовський Р.М.

07 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/12490/25 пров. № А/857/44946/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі № 380/12490/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

14.06.2025р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просила суд:

-визнати протиправною бездіяльність щодо не зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи з 04 квітня 2007 року по 24 березня 2025 року в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (Комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня») відповідно до ст.60 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»

- зобов`язати зарахувати періоди роботи з 04 квітня 2007 року - 24 березня 2025 року в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (Комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня») до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із чим перерахувати розмір пенсії з моменту її призначення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 р. позов задоволено.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2025р. виправлено описку в абз.3 резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №380/12490/25 та викладено в такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 04 квітня 2007 року - 24 березня 2025 року в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (Комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня») до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із чим перерахувати розмір пенсії з моменту її призначення».

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV). (далі - Закон № 1058-IV).

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою в порядку Закону України „Про звернення громадян, в якій просила здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням при її обчисленні періодів роботи з 01.01.2004р. - 24.03.2025р. у подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

09.04.2025р. листом д №7724-7563/Б-52/8-1300/25 пенсійний орган повідомив позивача про те, що підстави для зарахування стажу відсутні, оскільки зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи після 01.01.2004р. не передбачено ст.24 Закону України Законом № 1058-IV.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» видно, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Водночас, п.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

При цьому, за змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Крім того, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.

ст.22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Із змісту записів копії трудової книжки серії НОМЕР_1 видно, що позивач у період з 01.01.2004р. по теперішній час працює на посаді молодшої медсестри палатної 20-го відділення в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (Комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»).

Також вказаний факт підтверджується Довідкою від 28.04.2025р. №194 Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що робота позивача за цей період дає право на подвоєння стажу. (ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення.)

Аналогічна правова позиція щодо спірних правовідносин викладена Верховним Судом у постановах від 22.12.2021р. у справі №688/2916/17, від 27.02.2020р. у справі №462/1713/17, від 23.01.2019р. у справі №485/103/17 та від 04.12.2019р. у справі №689/872/17.

Стосовно доводів апелянта щодо неможливості зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи ОСОБА_1 у психіатричному закладі після 01.01.2004р., суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

03.11.2021р. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №360/3611/20, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України "Про пенсійне забезпечення" вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.

Крім того, Закон України "Про пенсійне забезпечення" прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", тому він мав би виключити із Закону України "Про пенсійне забезпечення" усі інші положення, чого зроблено не було.

Таким чином, не зарахування пенсійним органом до стажу позивача у подвійному розмірі періоду роботи в психіатричному закладі охорони здоров`я з 01.01.2004р. - не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі № 380/12490/25- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель