Справа № 520/28762/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 р. Справа № 520/28762/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Слобожанський» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Слобожанський» з приводу нарахування і виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в порядку постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 за період 25.02.2022 - 25.07.2022 в розмірі 30 000,00 грн пропорційно часу виконання завдань військової служби;

- зобов`язати Державну гімназію-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Слобожанський» нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в порядку постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 за період 25.02.2022-25.07.2022 в розмірі 30 000,00 грн пропорційно часу виконання завдань військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що виразилася в ненарахування і невиплаті йому додаткової винагороди в порядку постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 за період 25.02.2022 - 25.07.2022 в розмірі 30 000,00 грн пропорційно часу виконання завдань військової служби. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернулася до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 03.11.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена представнику позивача та відповідачу до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову та зазначив, що положення Постанови № 168 не поширюють свою дію на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, тому відсутні підстави для виплати позивачу за період з 25.02.2022 по 25.07.2022 в розмірі 30 000,00 грн пропорційно часу виконання завдань військової служби. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, згідно якого заперечив проти доводів відповідача, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач у період з 14.07.2000 по 31.08.2025 проходив військову службу у лавах Збройних Сил України.

З 02.01.2016 по 31.08.2025 позивач був відряджений до Міністерства освіти і науки України і проходив службу у штаті Державної гімназії-інтернату з посиленою військово- фізичною підготовкою «Слобожанський».

Згідно з наказом Міністра оборони України від 11.03.2022 №127 з 25.02.2022 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

З 31.08.2025 позивач звільнений з військової служби у відставку за п.п. «б» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Разом з тим, позивач вважає, що має право на нарахування і виплату йому додаткової винагороди в порядку постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 за період з 25.02.2022 по 25.07.2022 в розмірі 30 000,00 грн пропорційно часу виконання завдань військової служби, яку відповідачем протиправно не виплачено.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частина четверта статті 2 Закону №2232-XII обумовлює, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини десятої статті 6 Закону №2232-XII військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних закладів освіти для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних закладах освіти, затверджується Президентом України.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі також - "Закон №2011-XII") установлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі

Абзац 3 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII передбачає, що порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні був уведений воєнний стан з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Цей указ затверджений Верховною Радою України Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX. Надалі воєнний стан був неодноразово продовжений указами Президента України, які Верховна Рада України затверджувала відповідними законами, і триває дотепер.

За змістом пунктів 4, 6 цього Указу Кабінет Міністрів України (зобов`язаний) невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. Кабінету Міністрів України (доручено) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 /2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі також - "Постанова №168"), якою вирішив питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, зокрема установив виплату додаткової винагороди для військовослужбовців на період дії воєнного стану.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у редакції станом на 28 лютого 2022 року) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міноборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 цієї постанови доручено Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови, а пунктом 5 установлено, що вона набирає чинності з моменту опублікування (28 лютого 2022 року) та застосовується з 24 лютого 2022 року.

З урахуванням змін, які були внесені постановами Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 1 липня 2022 року №754, від 07 липня 2022 року №793, абзацом першим пункту 1 Постанови №168 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міноборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (абзац перший пункту 1 Постанови № 168 у такій редакції набрав чинності з 19 липня 2022 року - дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 № 793).

Виплата такої додаткової винагороди проводиться на підставі наказів командирів (начальників) (абзац третій пункту 1 Постанови № 168).

Отже, суд приходить висновку, що пунктом 1 Постанови № 168 не передбачено виплату додаткової винагороди для військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій.

Разом з тим, 07.02.2001 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій" (далі за текстом - Постанова № 104).

Абзаци 1, 2, 3 пункту 1 цієї Постанови № 104 установлює, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби.

При цьому, грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Положеннями абзаців 5, 6 пункту 1 Постанови № 104 встановлено, що виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби. За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до п. 4.3 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних сил України та Державної спеціальної служби транспорту (в редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 № 104) виплата грошового забезпечення, заробітна плата та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюється за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення).

Зарахування на грошове забезпечення військовослужбовців, які прибули у військову частину, та виключення їх з грошового забезпечення оформлюються наказом командира військової частини.

Відповідно до п. 3 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з п. 8 Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Питання наявності у військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до Постанови № 104, права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у правовідносинах, що виникли з 24 лютого 2022 року до 17 серпня 2022 року розглядалося Верховним судом.

Так, Велика Палата Верховного суду у постанові від 29.08.2024 по справі 640/13029/22 серед іншого дійшла наступних висновків.

У пунктах 60, 68-70 постанови від 29 серпня 2024 року у зразковій справі №640/13029/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що в Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII окремою нормою встановлено, що порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України спеціальним нормативним документом.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою визначено порядок і розмір грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, встановлено, що грошове забезпечення зазначених осіб складається із посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що повністю збігається зі складовими грошового забезпечення військовослужбовців, визначеними в частині другій статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII.

Натомість, нормою абзацу 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року №104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій" імперативно визначено, що військовослужбовцям, відрядженим до державних органів, установ та організацій, лише оклади за військовими (спеціальним) званнями і надбавки за вислугою років виплачуються у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, тоді як оклади за посадами та інші виплати виплачуються як для працівників цих державних органів, установ та організацій.

Системний аналіз наведеного нормативного регулювання підтверджує, що порядок грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в Збройних Сил України та інших військових формуваннях, відрізняється від порядку грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ організацій. Тобто, розмір грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, врегульовано окремим нормативно-правовим актом, який визначає дещо відмінний порядок та інші складові формування грошового забезпечення відряджених військовослужбовців.

У пунктах 79-81 постанови від 29 серпня 2024 року у зразковій справі №640/13029/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що здійснюючи системне тлумачення постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", враховує зміст преамбули цієї постанови в первісній редакції, у якій зазначалося, що ця постанова прийнята на виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію".

Урахування преамбули при системному тлумаченні тексту Постанови №168 є неодмінним, оскільки зміст преамбули визначає основні засади тлумачення усього цього нормативно-правового акта. Преамбула вказує на умови та причини ухвалення цієї постанови та визначає мету її прийняття.

Водночас, здійснюючи текстуальне тлумачення Постанови №168, Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що як текстуальне тлумачення змісту первинної редакції пункту 1 Постанови №168, так і системне тлумачення цієї постанови з урахуванням умов її прийняття, визначеними у преамбулі, дають підстави для висновку, що виплата додаткової винагороди в розмірі: 30000 грн повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям ЗСУ, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.

Оскільки визначена пунктом 1 первинної редакції Постанови № 168 додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців (пункт 2 частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ), тоді як абзацом 2 пункту 1 Постанови № 104 чітко визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, то Велика Палата Верховного Суду вважає, що положення Постанови № 168 не поширюють свою дію на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій.

На цій основі Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 29 серпня 2024 року у зразковій справі №640/13029/22 дійшла висновку, згідно з яким "пункт 1 Постанови №168 не поширюється на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до Постанови №104".

Пунктом 2 наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 № 97 «Про затвердження національних стандартів України, державних класифікаторів України, національних змін до міждержавних стандартів, внесення зміни до наказу Держспоживстандарту України від 31 березня 2004 р. № 59 та скасування нормативних документів» затверджено державний класифікатор України з наданням чинності з 1 січня 2008 р. ДК 002:2004.

Пунктом 3.4.4 Класифікації організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004 визначено, що Державна організація (установа, заклад) - утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

Державну гімназію-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» створено відповідно до Указу Президента України від 31 серпня 2010 року №888/2010 "Про державну гімназію-інтернат із посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус", розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 302-р "Про заходи, пов`язані із створенням державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус", наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 10 липня 2012 р. № 804 "Про утворення державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус».

Засновником гімназії є держава в особі Міністерства освіти і науки України, яке здійснює фінансування гімназії, затвердження штатного розпису гімназії та інше.

Пунктами 1, 2, 4, 6 розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 302-р "Про заходи, пов`язані із створенням державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус" передбачено:

1. Погодитися з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства освіти і науки, молоді та спорту щодо передачі до сфери управління Міністерства освіти і науки, молоді та спорту нерухомого майна військових містечок № *, * і * по вул. *** (адреса Державної гімназії-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус»), у м. Харкові згідно з додатком для розміщення та функціонування державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус" (далі - гімназія);

2. Міністерству оборони до 1 липня 2013 р. вирішити питання відрядження до гімназії військовослужбовців для заміщення відповідних посад із залишенням їх на військовій службі;

3. Міністерству освіти і науки, молоді та спорту забезпечити функціонування гімназії з 1 липня 2013 року;

4. Міністерству освіти і науки, молоді та спорту разом з Міністерством фінансів під час складання проектів Державного бюджету України на 2013 рік та наступні роки передбачити видатки на утримання гімназії.

Міністерство оборони України за згодою військовослужбовців відряджає останніх до Міністерства освіти і науки України для заміщення відповідних посад із залишенням на військовій службі, а Міністерство освіти і науки України призначає на посади військовослужбовців в Державну гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус". Кількість військовослужбовців визначається Указом Президента від 03 травня 2017 року № 126/2017 "Про Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами", штатним розписом гімназії, затвердженого Міністерством освіти і науки України.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що Державна гімназія-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» є державною організацією, оскільки утворена на підставі Указу Президента України від 31 серпня 2010 року №888/2010 "Про державну гімназію-інтернат із посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус", розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 302-р "Про заходи, пов`язані із створенням державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус", наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 10 липня 2012 р. № 804 "Про утворення державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус», на базі відокремленої частини державної власності, що вбачається з п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року № 302-р "Про заходи, пов`язані із створенням державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою "Кадетський корпус", фінансування та затвердження штатного розпису гімназії здійснюється Міністерством освіти та науки України.

Отже, висновки Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2024 року справі №640/13029/22 є релевантним до обставин даної справи і підлягають врахуванню під час апеляційного перегляду даної справи.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позивачу підлягають виплаті тільки оклади за військовими званнями і надбавка за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, а інші складові грошового забезпечення - як для відповідних працівників Державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус».

За таких обставин справи, правового регулювання і правозастосовчої практики суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Постанови №104.

Отже, суд приходить до висновку, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Кадетського корпусу, здійснюється за рахунок коштів цієї установи, і оскільки додаткова винагорода в розмірі 30000 грн є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, виплата якої для працівників цієї установи не передбачена, то відсутні правові підстави для її виплати позивачу за період з 25.02.2022 по 25.07.2022.

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених у даній справі обставин суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної гімназії-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Слобожанський» (вул. Генерала Момота, буд. 5, м. Харків, 61115, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН