Справа № 380/13909/25
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

05 січня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/13909/25 пров. № А/857/54926/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просила суд:

- визнати протиправними дії Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неналежного розгляду її заяви про відновлення виплат субсидії за період з 01.04.2024 по 01.10.2024;

- визнати протиправними дії Пенсійного фонду України у Львівській області щодо надсилання листа від 27.05.2025 №1300-5213-8/71007, отримано через місяць простим листом щодо незаконного та необґрунтовано заліку коштів у сумі 15 166,76 грн за період з 01.07.2023 по 31.03.2024 та стягнення з неї даної суми;

- відшкодувати шкоду заподіяну Пенсійним фондом України у Львівській області внаслідок незаконного позбавлення житлової субсидії за період з 01.04.2024 по 01.10.2024;

- визнати протиправними дії Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення нарахування субсидії Пенсійним фондом України у Львівській області з 01.04.2024 по 01.10.2024 та вимогу повернення коштів переплаченої субсидії в сумі 15 166,76 грн за період з 01.07.2023 по 31.03.2024;

- стягнути з Пенсійного фонду України у Львівській області недоотримані кошти по субсидії за період з 01.04.2024 по 01.10.2024;

- скасувати рішення ПФУ (викладене у листі від 27.05.2025 №1300-5213-8/71007) про залік передплати субсидії на суму 15 166,76 грн яке є безпідставним;

- зобов`язати Пенсійний фонд України у Львівській області повернути ОСОБА_1 зазначені кошти як безпідставно утримані та зараховані за період з 01.04.2024 по 01.10.2024.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Крім цього, позивачем подано до суду апеляційної інстанції заяву про забезпечення позову, в якій, заявник просить:

- зупинити дію та виконання вимог, викладених у листі ГУ ПФУ у Львівській області від 27.05.2025 № 1300-5213-8/71007, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 380/13909/25, оскільки це є лист, а не акт;

- визнати дії ГУ ПФУ у Львівській області протиправними, спрямовані на незаконне стягнення з позивача коштів у сумі 15 166,76 грн та припинення житлової субсидії за період з 01.07.2023 року по 31.03.2024 року та з 01.04.2024 року по 01.10.2024 року до остаточного вирішення судами даної справи № 380/13909/25, оскільки ГУ ПФУ у Львівській області не надало жодних доказів за дані періоди депозитних рахунків в АТ «Ощадбанк», на які посилались судді ЛОАС, не надаючи жодних доказів позивачці відповідно до ухвали ЛОАС від 26.11.2025 по справі № 380/13909/25.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Приписами ч. 1 ст. 154 КАС України, встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що після відкриття провадження у справі заява про забезпечення позову подається та розглядається судом у провадженні якого перебуває справа.

При цьому, положеннями ч. 3 ст. 150 КАС України, встановлено, що ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Насамперед, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Так, у вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Суд зазначає, що підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За правилами частин першої, третьої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Не допускається забезпечення позову, зокрема шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини 3 статті 151 КАС України).

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 151 КАС України можливі лише за наявності обставин, визначених частиною 2 статті 150 КАС України. При цьому, не допускається застосування заходів забезпечення позову, передбачених приписами частини 3 статті 151 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 420/6907/20, від 13.05.2021 у справі № 420/2719/20, від 23.09.2021 у справі № 420/11076/20 та від 01.06.2022 у справі № 580/5656/21.

Колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є протиправні, на думку позивача, дії щодо незаконного позбавлення її житлової субсидії, та необґрунтованого стягнення з неї переплати надміру виплачених коштів житлової субсидії.

Позивач зазначає, що отримала лист Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області від 27.05.2025 №1300-5213-8/71007 щодо переплати надміру виплачених коштів житлової субсидії в сумі 15166,76 грн за період з 01.04.2024 по 01.10.2024.

Проаналізувавши вимоги клопотання про забезпечення позову, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вважає за необхідне забезпечити позов шляхом зупинення дії та виконання вимог вищезазначеного листа. В той же час, колегія суддів, дослідивши зміст листа Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області від 27.05.2025 №1300-5213-8/71007 вказує, що такий носить виключно інформативний характер.

Постановою Кабінету міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» затверджено Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджений (далі також Положення № 848).

За змістом пункту 125 Положення № 848 у випадках, зазначених в абзацах четвертому - дев`ятому пункту 119 цього Положення, на вимогу уповноваженого органу, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається громадянином. У разі призначення житлової субсидії громадянину на наступний період уповноважений орган може утримувати суму надміру виплаченої житлової субсидії під час виплати щомісячних сум субсидій шляхом їх зменшення не більш як 20 відсотків.

Кошти надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертаються громадянами на рахунок Пенсійного фонду України. У разі відмови громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується у судовому порядку.

Таким чином, обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом зупинення дії листа Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області, що не містить зобов`язального характеру не є співмірним та обґрунтованим.

При цьому, заява позивача не містить жодних посилань на те, що невжиття судом заходів забезпечення позову призведе до порушення прав позивача. Колегія суддів не вбачає наявність обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що викладені у клопотанні про забезпечення позову вимоги у розрізі їх обґрунтувань не дають об`єктивних підстав вважати за необхідне вжити такі заходи до набрання законної сили рішенням у цій справі.

Керуючись ст. ст. 150-154, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України .

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Глушко І. В.
Затолочний В. С.