Справа № 320/20884/23
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Проперті" до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Проперті» до Волинської митниці Державної митної служби України, в якому позивач просило суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2022/000054/2 від 25.07.2022, №UA205050/2022/000057/2 від 09.08.2022, №UA205050/2022/000058/2 від 22.08.2022, №UA205050/2022/000059/2 від 23.08.2022, №UA205050/2022/000060/2 від 24.08.2022, №UA205050/2022/000064/2 від 30.08.2022, №UA205050/2022/000067/2 від 07.09.2022, №UA205050/2022/000068/2 від 07.09.2022, №UA205050/2022/000069/2 від 12.09.2022, №UA205050/2022/000070/2 від 12.09.2022, №UA205050/2022/000071/2 від 12.09.2022, №UA205050/2022/000072/2 від 20.09.2022, №UA205050/2022/000075/2 від 26.09.2022, №UA205050/2022/000076/2 від 27.09.2022, №UA205050/2022/000079/2 від 28.09.2022, №UA205050/2022/000080/2 від 28.09.2022, №UA205050/2022/000082/2 від 30.09.2022, №UA205050/2022/000077/2 від 28.09.2022, №UA205050/2022/000084/2 від 11.10.2022, №UA205050/2022/000085/2 від 11.10.2022, №UA205050/2022/000086/2 від 12.10.2022, №UA205050/2022/000087/2 від 13.10.2022, №UA205050/2022/000089/2 від 19.10.2022, №UA205050/2022/000091/2 від 21.10.2022, №UA205050/2022/000102/2 від 02.11.2022, №UA205050/2022/000103/2 від 07.11.2022, №UA205050/2022/000105/2 від 08.11.2022, №UA205050/2022/000121/2 від 22.11.2022, №UA205050/2022/000122/2 від 22.11.2022, №UA205050/2022/000123/2 від 22.11.2022, №UA205050/2022/000126/2 від 29.11.2022, №UA205050/2022/000130/2 від 02.12.2022, №UA205050/2022/000132/2 від 06.12.2022, №UA205050/2022/000133/2 від 07.12.2022, №UA205050/2022/000135/2 від 07.12.2022, №UA205050/2022/000143/2 від 23.12.2022, №UA205050/2022/000146/2 від 27.12.2022, №UA205050/2022/000148/2 від 29.12.2022, №UA205050/2023/000004/2 від 05.01.2023, №UA205050/2023/000031/2 від 02.02.2023, №UA205050/2023/000087/2 від 21.02.2023, №UA205050/2023/000099/2 від 27.02.2023, №UA205050/2023/000106/2 від 01.03.2023, №UA205050/2023/000107/2 від 01.03.2023, №UA205050/2023/000109/2 від 01.03.2023, №UA205050/2023/000113/2 від 03.03.2023, №UA205050/2023/000122/2 від 08.03.2023, №UA205050/2023/000134/2 від 14.03.2023, №UA205050/2023/000137/2 від 15.03.2023 та № UA205050/2023/000139/2 від 16.03.2023.

- визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2022/001436 від 25.07.2022, № UA205050/2022/001481 від 09.08.2022, № UA205050/2022/001527 від 22.08.2022, № UA205050/2022/001532 від 23.08.2022, №UA205050/2022/001537 від 24.08.2022, № UA205050/2022/001562 від 30.08.2022, №UA205050/2022/001588 від 07.09.2022, № UA205050/2022/001590 від 07.09.2022, №UA205050/2022/001595 від 12.09.2022, № UA205050/2022/001596 від 12.09.2022, №UA205050/2022/001597 від 12.09.2022, №UA205050/2022/001623 від 20.09.2022, №UA205050/2022/001656 від 26.09.2022, №UA205050/2022/001661 від 27.09.2022, №UA205050/2022/001678 від 28.09.2022, №UA205050/2022/001680 від 28.09.2022, №UA205050/2022/001695 від 30.09.2022, №UA205050/2022/001672 від 28.09.2022, №UA205050/2022/001739 від 11.10.2022, №UA205050/2022/001740 від 11.10.2022, №UA205050/2022/001746 від 12.10.2022, №UA205050/2022/001755 від 13.10.2022, №UA205050/2022/001771 від 19.10.2022, №UA205050/2022/001776 від 21.10.2022, №UA205050/2022/001835 від 02.11.2022, №UA205050/2022/001855 від 07.11.2022, №UA205050/2022/001861 від 08.11.2022, №UA205050/2022/001933 від 22.11.2022, №UA205050/2022/001934 від 22.11.2022, №UA205050/2022/001935 від 22.11.2022, №UA205050/2022/001957 від 29.11.2022, №UA205050/2022/001975 від 02.12.2022, №UA205050/2022/001993 від 06.12.2022, №UA205050/2022/001998 від 07.12.2022, №UA205050/2022/002000 від 07.12.2022, №UA205050/2022/002106 від 23.12.2022, №UA205050/2022/002117 від 27.12.2022, №UA205050/2022/002127 від 29.12.2022, №UA205050/2023/000008 від 05.01.2023, №UA205050/2023/000160 від 02.02.2023, №UA205050/2023/000343 від 21.02.2023, №UA205050/2023/000389 від 27.02.2023, №UA205050/2023/000417 від 01.03.2023, №UA205050/2023/000418 від 01.03.2023, №UA205050/2023/000425 від 01.03.2023, №UA205050/2023/000449 від 03.03.2023, №UA205050/2023/000483 від 08.03.2023, №UA205050/2023/000526 від 14.03.2023, №UA205050/2023/000537 від 15.03.2023 та №UA205050/2023/000552 від 16.03.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 , залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2024, адміністративний позов ТОВ «Бренд Проперті» до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень - задоволено.

Постановою Верховного Суду від 03.11.2024 касаційну скаргу Волинської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №320/20884/23 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи вказану постанову, Верховний Суд виходив з того, що рішення судів не містять аналізу та обґрунтувань щодо всіх підстав, якими відповідач обґрунтовував свої сумніви щодо правильності визначення позивачем митної вартості товару, а встановлені обставини, суперечать матеріалам справи (документам), на підставі яких такі встановлені.

Судом касаційної інстанції вказано про суперечливість висновків судів попередніх інстанцій щодо документів, які мають містити відомості або умови, за якими буде здійснюватися розрахунок за поставлену партію товару. Зокрема, відповідно до умов контрактів від 21.07.2022 № 07/2022/DB/2 та від 22.09.2022 №09/2022/ЕВ/2, по яким здійснювалася поставка, передбачені два види оплати за товар: передоплата або відстрочка 180 днів (п. 5.1). При цьому у інвойсах вказано, що термін оплати становить 360 днів. Однак вказане суперечить умовам контрактів (п. 5.1), де чітко визначено, що можлива передоплата або відстрочка на 180 днів. При цьому умовами контрактів не передбачено, що сторони визначають оплату у відповідних фактурах, як і не передбачено, що відстрочка можлива на 360 днів. Крім того, змін до контрактів від 21.07.2022 № 07/2022/DB/2 та від 22.09.2022 №09/2022/ЕВ/2 щодо зміни термінів оплати (відстрочки) не вносилось.

Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 03.12.2024 зауважив, що судами попередніх інстанцій не було надано оцінки наявним розбіжностям щодо відправника товару та місця відправлення, зокрема, щодо можливості імпортувати (ввозити) на митну територію України товар по контракту, за яким позивач є продавцем (експортером), а не покупцем та визначати митну вартість товарів за ціною такого договору (контракту). Крім того, місцезнаходження продавця не відповідає місцю завантаження товару згідно CMR.

Крім того, за висновками Верховного Суду, судам попередніх інстанцій не надано належної оцінки щодо факту відправки товару позивачу не безпосередньо стороною (контрагентом) за контрактом, а особою, яка не є учасником договірних правовідносин. Матеріали справи не містять жодного документального підтвердження правовідносин позивача саме з третіми особами, які фактично здійснили відправку (відвантаження) товару, чи що такі треті особи, як стверджує позивач, є відокремленими структурними підрозділами контрагентів - постачальників

Також Верховний Суд вказав на передчасність висновків судів попередніх інстанцій про відсутність порушення митного законодавства України у разі, коли дата оформлення інвойса є більш пізньою за дату CMR, оскільки, по - перше, оформлення інвойсу не пов`язано безпосередньо з завантаженням товару на транспортний засіб (нетто і брутто товару є вагою безпосередньо товару та товару з упаковкою, тарою тощо; завантаження товару в транспортний засіб ніяким чином не впливає на вагу нетто і брутто, які відомі до моменту завантаження), по - друге, якщо інвойс оформлюється після завершення завантаження транспортного засобу, то не зрозуміло на підставі якого саме документу відбувалось відвантаження товару зі складів та навантаження конкретного виду товару у відповідній кількості на транспортні засоби та яким чином в автотранспортних накладних (CMR) зазначені номери документів, яких не існувало на момент завантаження товару.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 12.07.2022 між ТОВ «Бренд Проперті» (Покупець) та компанією DIAMONDS GROUP SPRL (Продавець) укладено контракт купівлі-продажу за № 07-2022, згідно умов якого: Продавець зобов`язується передати Покупцю продукцію згідно з фактурою (в подальшому - Товар) ( п.1.2 контракту); кількість Товару, що поставляється, також визначається в фактурі (п. 2.1 Контракту); умови поставки також вказуються у відповідній фактурі до кожної поставки (п. 3.1 контракту); ціна Товару, що підлягає поставці, також зазначається у фактурі (п. 4.1 контракту); оплата за Товар може бути як у вигляді передоплати, так і можлива відстрочка на 360 днів з моменту перетину митного кордону України (в редакції додаткової угоди від 13.07.2022 до контракту). Валюта платежу може не відповідати валюті ціни. Оплата за Товар може здійснюватися як в доларах США, так і в євро на основі курсу НБУ на дату платежу. Остаточне рішення щодо вибору валюти приймає Покупець (п.5.1 контракту).

13.07.2022 сторони уклали додаткову угоду до контракту, якою збільшили строк оплати за Товар зі 180 днів на 360 днів.

Позивачем замовлено та узгоджено з Продавцем поставку партії товару згідно фактури (Інвойсу) від 20.07.2022 за № 07-2022/2, а саме: 1) одяг і додаткові речі до одягу та їх частини, вживані, ступінь зносу до 25%, призначені для подальшого використання, невідсортовані, без індивідуальної упаковки, продезінфіковані та поставляються у мішках; 2)текстиль, що був у користуванні, для подальшого використання, ступінь зношеності не перевищує 25%.

У фактурі (Інвойсі) від 20.07.2022 за № 07-2022/2 сторони контракту закріпили наступні умови: загальна вартість Товару - 16 470, 00 доларів США, 0,90 доларів США за 1 кг, строк оплати - 360 днів.

На виконання домовленостей за контрактом Продавцем здійснено відвантаження та поставку замовленої позивачем партії товару.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем укладено договір № ДВСЕ/39-22 від 01.07.2022 з ТОВ «ДВС ЕКСПОРТ» (митний брокер). 25.07.2021 митним брокером було подано відповідачу митну декларацію від 25.07.2022 за № UA205050/2022/048528, згідно якої задекларована декларантом митна вартість Товарів обчислена за 1 методом, тобто за ціною контракту, і у поданій декларації складала 0,90 доларів США/кг.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із митною декларацією надано до митного органу, зокрема наступні документи: контракт, фактура (Інвойс), міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR).; декларація про походження товару; сертифікат якості та дезінфекції; договір про надання послуг митного брокера.

Митним органом запропоновано позивачу протягом 10-ти календарних днів надати всі документи, що перелічені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України).

У відповідь на вказані повідомлення позивач, вважаючи, що подав достатній пакет документів та у зв`язку з відсутністю конкретного переліку документів, які митний орган витребував для підтвердження митної вартості, просив завершити митне оформлення на підставі вже поданих документів.

Відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2022/000054/2 від 25.07.2022, яким збільшено суму митних платежів з розрахунку 1,47 доларів США за 1 кг товару. Також, прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2022/001436 від 25.07.2022, згідно якої було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з причини: «Приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 МД у відповідність до рішення про визначення митної вартості № UA205050/2022/000054/2 від 25.07.2022».

У порядку вимог статті 55 МК України вищезазначені товари було випущено у вільний обіг згідно митної декларації № UA205050/2022/048580 від 25.07.2022.

21.07.2022 між позивачем (Покупець) та компанією DERIVADA VARIAVEL-UNIPESSOAL LTD (Продавець) укладено контракт купівлі-продажу за №07/2022DB/2 (далі - контракт), згідно умов якого: Продавець зобов`язується передати Покупцю продукцію (в подальшому - Товар) згідно з фактурою; кількість Товару, що поставляється, також визначається в фактурі (п. 2.1 контракту); умови поставки вказуються у відповідній фактурі до кожної поставки (п. 3.1 контракту); ціна Товару, що підлягає поставці, встановлюється в доларах США та зазначається у фактурі (п. 4.1 Контракту); оплата за Товар може бути як у вигляді передоплати, так і можлива відстрочка на 180 днів з моменту перетину митного кордону України. Валюта платежу може не відповідати валюті ціни (п.5.1 контракту).

На виконання вказаних вище умов контракту позивачем замовлено та узгоджено з Продавцем поставку партій товару, а саме вживаного одягу, взуття і текстильних виробів згідно рахунків-фактур (Інвойсів) від 05.08.2022 за № 07/2022/DB/2-2, 19.08.2022 за №07/2022/DB/2-3, 19.08.2022 за № 07/2022/DB/2-5, 19.08.2022 за № 07/2022/DB/2-6, 20.08.2022 за №07/2022/DB/2-7, 27.08.2022 за № 07/2022/DB/2-8, 30.08.2022 за № 07/2022/DB/2-9, 05.09.2022 за №07/2022/DB/2-10, 07.09.2022 за № 07/2022/DB/2-11, 08.09.2022 за № 07/2022/DB/2-12, 16.09.2022 за №07/2022/DB/2-13, 22.09.2022 за № 07/2022/DB/2-15, 22.09.2022 за № 07/2022/DB/2-16, 24.09.2022 за №07/2022/DB/2-14, 24.09.2022 за № 07/2022/DB/2-17, 24.09.2022 за № 07/2022/DB/2-18.

На підставі досягнутих домовленостей Продавцем здійснено відвантаження та поставку замовленої позивачем партії товару.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем укладено договір № ДВСЕ/39-22 від 01.07.2022 з ТОВ «ДВС ЕКСПОРТ» (митний брокер).

Після доставки товарів згідно вищеперерахованих Інвойсах до митного кордону України митним брокером позивача було подано відповідачу митні декларації від 09.08.2022 за №UA205050/2022/051335, 22.08.2022 за № UA205050/2022/053736, 23.08.2022 за №UA205050/2022/054004, 24.08.2022 за № UA205050/2022/054193, 30.08.2022 за №UA205050/2022/055359, 06.09.2022 за № UA205050/2022/056898, 07.09.2022 за №UA205050/2022/057188, 12.09.2022 за № UA205050/2022/057733, 12.09.2022 за №UA205050/2022/057784, 12.09.2022 за № UA205050/2022/057795, 19.09.2022 за №UA205050/2022/059336, 26.09.2022 за № UA205050/2022/061141, 27.09.2022 за №UA205050/2022/061443, 28.09.2022 за № UA205050/2022/061717, 28.09.2022 за №UA205050/2022/061730 та від 30.09.2022 за № UA205050/2022/062373, згідно яких задекларована декларантом митна вартість Товарів обчислена за 1 методом, тобто за ціною Контракту в діапазоні 0,60-0,90 доларів США за 1 кг.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із митною декларацією надано до митного органу, зокрема наступні документи: контракт, фактури (Інвойси), міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR); сертифікат якості та дезінфекції; договір про надання послуг митного брокера.

Митним органом по кожній митній декларації було запропоновано позивачу протягом 10-ти календарних днів надати всі документи, що перелічені в частині 3 статті 53 МК України.

У відповідь на вказані повідомлення позивач, вважаючи, що подав достатній пакет документів та у зв`язку з відсутністю конкретного переліку документів, які митний орган витребував для підтвердження митної вартості, просив завершити митне оформлення на підставі вже поданих документів.

По вказаних вище поданих митних деклараціях відповідач прийняв відповідні рішення про коригування митної вартості товарів, якими збільшено суму митних платежів за 6 методом з розрахунку 1,47 доларів США за 1 кг товару, а також прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, згідно яких було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з причини приведення рівня митної вартості в графах 12,45 МД у відповідності до відповідного рішення про визначення митної вартості.

У порядку вимог статті 55 МК України вищезазначені товари було випущено у вільний обіг.

22.09.2022 між ТОВ «Бренд Проперті» (Покупець) та компанією Eurokommerz Handelsges.m.b.H (Продавець) укладено контракт купівлі-продажу за № 09/2022/ЕВ/2 (далі - контракт), згідно умов якого: продавець зобов`язується передати Покупцю продукцію згідно з фактурою (в подальшому - Товар); кількість Товару, що поставляється, також визначається в фактурі (п. 2.1 контракту); умови поставки вказуються у відповідній фактурі до кожної поставки (п. 3.1 контракту); ціна Товару, що підлягає поставці, встановлюється в Євро та зазначається у фактурі (п. 4.1 Контракту); оплата за Товар може бути як у вигляді передоплати, так і можлива відстрочка на 180 днів з моменту перетину митного кордону України (п.5.1 контракту).

На виконання вказаних вище умов контракту позивачем замовлено та узгоджено з Продавцем поставку партій товару, а саме вживаного одягу, взуття і текстильних виробів згідно рахунків-фактур (Інвойсів) від 26.09.2022 за № 220926-03, 05.10.2022 за № 221005-01, 07.10.2022 за № 221007-01, 07.10.2022 за № 221007-02,10.10.2022 за № 221010-01, 14.10.2022 за № 221014-04, 17.10.2022 за № 221017-03, 31.10.2022 за № 221031-01, 03.11.2022 за № 221103-01, 04.11.2022 за №221104-03, 18.11.2022 за № 221118-04, 18.11.2022 за № 221118-05, 18.11.2022 за №221118-06, 25.11.2022 за № 221125-01, 28.11.2022 за № 221128-01, 01.12.2022 за № 221201-01, 01.12.2022 за № 221201-02, 05.12.2022 за № 221205-05, 21.12.2022 за № 221221-27, 22.12.2022 за № 221222-10, 27.12 2022 за № 221227-12, 02.01.2023 за № , 31.01.2023 за №230131-01, 17.02.2023 за № 230217-01, 23.02.2023 за № 230223-01, 27.02.2023 за № 230227-02, 27.02.2023 за № 230237-01, 27.02.2023 за № 230227-03, 01.03.2023 за № 2300301-01, 06.03.2023 за № 230306-01, 06.03.2023 за № 230306-02, 10.03.2023 за № 230310-02 та 13.03.2023 за № 230313-01.

На підставі досягнутих домовленостей Продавцем здійснено відвантаження та поставку замовленої Позивачем партії товару.

На виконання умов п. 6.1 Контракту Продавцем крім рахунків-фактур (Інвойсів) було надано позивачу також інші документи, необхідні для розмитнення Товару, зокрема сертифікати дезінфекції та сертифікати якості.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем укладено Договір № ДВСЕ/39-22 від 01.07.2022 з ТОВ «ДВС ЕКСПОРТ» (митний брокер).

Після доставки товарів згідно вищеперерахованих Інвойсах до митного кордону України митним брокером позивача було подано відповідачу митні декларації від 27.09.2022 за №UA205050/2022/061628, 11.10.2022 за № UA205050/2022/065000, 11.10.2022 за №UA205050/2022/065125, 12.10.2022 за № UA205050/2022/065314, 13.10.2022 за №UA205050/2022/065646, 19.10.2022 за № UA205050/2022/067092, 20.10.2022 за №UA205050/2022/067568, 02.11.2022 за № UA205050/2022/070622, 07.11.2022 за №UA205050/2022/071708, 07.11.2022 за № UA205050/2022/071867, 22.11.2022 за №22UA42U0, 22.11.2022 за № 22UA21U9, 22.11.2022 за №22UA25U2, 28.11.2022 за № 22UA01U2, 01.12.2022 за №22UA66U7, 05.12.2022 за № 22UA04U8, 06.12.2022 за №22UA93U7, 07.12.2022 за № 22UA15U0, 23.12.2022 за №22UA84U7, 27.12.2022 за № 22UA53U9, 29.12.2022 за №22UA83U4, 05.01.2023 за № 23UA14U2, 02.02.2023 за №23UA05U4, 21.02.2023 за № 23UA39U3, 27.02.2023 за №23UA21U6, 01.03.2023 за № 23UA07U3, 01.03.2023 за №23UA08U2, 01.03.2023 за № 23UA84U2, 03.03.2023 за №23UA97U9, 08.03.2023 за № 23UA57U9, 13.03.2023 за №23UA67U1, 15.03.2023 за № 23UA49U0 та від 16.03.2023 за №UA31U2, згідно яких задекларована декларантом митна вартість Товарів обчислена за 1 методом, тобто за ціною Контракту в розмірі 0,60 Євро за 1 кг.

Митним брокером для здійснення митного оформлення та підтвердження заявленої митної вартості товарів до митниці по митних деклараціях було подано пакети документів, до яких входили: контракт, фактура (Інвойс), міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR); сертифікат якості та дезінфекції; договір про надання послуг митного брокера.

Однак митним органом по кожній митній декларації було запропоновано позивачу протягом 10-ти календарних днів надати всі документи, що перелічені в частині третій статті 53 МК України.

У відповідь на вказані повідомлення позивач, вважаючи, що подав достатній пакет документів та у зв`язку з відсутністю конкретного переліку документів, які митний орган витребував для підтвердження митної вартості, просив завершити митне оформлення на підставі вже поданих документів.

По вказаних вище поданих митних деклараціях відповідач прийняв відповідні рішення про коригування митної вартості товарів, якими було збільшено суму митних платежів за 6 методом з розрахунку від 1,3775 до 1,5255 Євро (в перерахунку на дату відповідної декларації відповідно 1,47 доларів США) за 1 кг товару, а також прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, згідно яких було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з причини приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 МД у відповідності до відповідного рішення про визначення митної вартості.

Позивач не погодився із вказаними рішеннями, а тому звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України, міжнародні договори, які є чинними та обов`язковість яких була схвалена Верховною Радою України, становлять складову частину національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, митна оцінка імпортованих товарів повинна здійснюватися на основі їх дійсної вартості, за якою обчислюється мито, або дійсної вартості аналогічних товарів, при цьому така оцінка не може ґрунтуватися на вартості товарів національного походження, а також не повинна визначатися на основі довільних чи фіктивних показників.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за якою відповідний або аналогічний товар продається чи пропонується до продажу у визначений законодавством імпортуючої держави час і місці за звичайних умов торгівлі в умовах повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (c) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, у разі неможливості визначення дійсної вартості відповідно до параграфу (b), митна оцінка повинна здійснюватися на основі найближчого можливого еквівалента такої вартості, який може бути встановлений.

Правовідносини, що виникають у процесі справляння митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України (далі - ПК України), а також іншими законами України у сфері оподаткування.

Відповідно до пункту 34-1 частини першої статті 4 МК України, органами доходів і зборів є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізацію державної податкової і митної політики, а також митниці та митні пости.

Згідно з положеннями статті 49 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається як вартість товарів для митних цілей і базується на ціні, яка фактично була сплачена або підлягає сплаті за такі товари.

Частина перша статті 51 МК України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, здійснюється декларантом відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів проводиться декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, визначеному розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які здійснюють заявлення митної вартості товару, зобов`язані:

1. самостійно визначати та заявляти митну вартість товарів, у тому числі з урахуванням результатів консультацій з органом доходів і зборів;

2. подавати органу доходів і зборів достовірні відомості щодо визначення митної вартості, які мають ґрунтуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню;

3. нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або з наданням додаткової інформації органу доходів і зборів (частина друга статті 52 МК України).

У випадках, визначених МК України, для заявлення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, до органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення таких товарів, разом із митною декларацією та іншими необхідними документами подається декларація митної вартості у встановленому порядку (частина четверта статті 52 МК України).

У декларації митної вартості зазначаються відомості щодо методу визначення митної вартості товарів, числові показники митної вартості та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, які мають значення для визначення митної вартості, а також документи, що це підтверджують. Відомості, передбачені частиною восьмою цієї статті, є обов`язковими для митних цілей (частини восьма та дев`ята статті 52 МК України).

Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у передбачених цим Кодексом випадках декларант одночасно з митною декларацією подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення.

Частина друга статті 53 МК України визначає перелік документів, що підтверджують митну вартість товарів, до яких належать:

· декларація митної вартості, яка подається у випадках, встановлених частинами п`ятою та шостою статті 52 цього Кодексу, разом із документами, що підтверджують числові значення складових митної вартості;

· зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, що його замінює, а також додатки до нього за наявності;

· рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа, якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу;

· банківські платіжні документи у разі здійснення оплати за товар;

· за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

· транспортні (перевізні) документи у випадках, коли витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що підтверджують вартість перевезення;

· ліцензія на імпорт товару, якщо такий імпорт підлягає ліцензуванню;

· страхові документи та документи, що містять інформацію про вартість страхування, якщо страхування здійснювалося.

Згідно з частиною третьою статті 53 МК України, у разі якщо подані документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять усіх відомостей щодо числових значень складових митної вартості чи ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, зокрема:

1. договори з третіми особами, пов`язані з основним договором поставки;

2. рахунки щодо платежів третім особам на користь продавця;

3. рахунки щодо сплати комісійних та посередницьких послуг;

4. виписки з бухгалтерської документації;

5. ліцензійні або авторські договори, що є умовою продажу товарів;

6. каталоги, специфікації, прейскуранти виробника;

7. копію митної декларації країни відправлення;

8. експертні висновки щодо якісних і вартісних характеристик товарів та/або біржову інформацію про їх вартість.

Частина четверта статті 53 МК України встановлює, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену митну вартість, декларант або уповноважена ним особа додатково подає:

· виписки з бухгалтерських і банківських документів покупця щодо реалізації оцінюваних, ідентичних або подібних товарів на території України;

· довідкову інформацію про вартість таких товарів у країні-експортері;

· розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з частинами першою - третьою статті 54 МК України, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль за основним методом - за ціною договору - проводиться шляхом перевірки розрахунків декларанта за відсутності застережень, визначених статтею 58 МК України.

За результатами такого контролю орган доходів і зборів визнає заявлену митну вартість або приймає письмове рішення про її коригування відповідно до статті 55 МК України.

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадова особа органу доходів і зборів оформлює картку відмови встановленої форми, один примірник якої негайно вручається або надсилається декларанту. У разі електронного декларування відповідна інформація надсилається електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування митної вартості приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю як до, так і після випуску товарів, у разі встановлення факту подання неповних або недостовірних відомостей щодо митної вартості.

Частина сьома статті 55 МК України передбачає, що у разі незгоди декларанта з таким рішенням товари випускаються у вільний обіг за умови сплати митних платежів за заявленою митною вартістю та надання гарантій щодо сплати різниці митних платежів строком не більше 90 календарних днів.

Відповідно до частини восьмої статті 55 МК України, протягом 80 днів з дати випуску товарів декларант має право подати додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Згідно з частиною дев`ятою статті 55 МК України, орган доходів і зборів зобов`язаний розглянути подані документи та протягом 5 робочих днів прийняти рішення про визнання митної вартості або надати мотивовану відмову, після чого фінансова гарантія підлягає поверненню або реалізації у встановленому порядку.

Відповідно до статті 57 МК України, митна вартість товарів, що ввозяться в Україну в митному режимі імпорту, визначається за такими методами:

1. основний метод - за ціною договору (контракту) щодо імпортованих товарів;

2. другорядні методи:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний метод.

Основним способом визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України в межах митного режиму імпорту, є перший метод - визначення митної вартості за ціною договору, тобто за вартістю відповідної зовнішньоекономічної операції.

Кожний наступний метод визначення митної вартості може бути застосований виключно у випадку, якщо митну вартість товарів неможливо встановити шляхом використання попереднього методу відповідно до вимог цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує проведення консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою узгодження основи для визначення митної вартості відповідно до положень статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій сторони мають право обмінюватися наявною у них інформацією за умови дотримання встановлених вимог щодо забезпечення конфіденційності такої інформації.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена відповідно до статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може бути взята або ціна, за якою ідентичні чи подібні (аналогічні) товари були реалізовані на території України покупцю, який не є пов`язаною з продавцем особою, відповідно до статті 62 цього Кодексу, або митна вартість, обчислена на підставі статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі неможливості визначення митної вартості товарів шляхом використання попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України в митному режимі імпорту, застосовується за наявності таких умов:

відсутні будь-які обмеження щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком обмежень, які:

а) прямо встановлені законодавством України або запроваджені органами державної влади;

б) стосуються обмеження географічної території, на якій можливий перепродаж або інше відчуження товарів;

в) не мають істотного впливу на вартість товарів;

відсутні будь-які умови або застереження щодо продажу оцінюваних товарів чи визначення їх ціни, які унеможливлюють встановлення митної вартості;

жодна частина доходу, отриманого від подальшого перепродажу, використання або розпорядження товарами покупцем, прямо чи опосередковано не надходить продавцеві, за винятком випадків, коли здійснено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

покупець і продавець не є пов`язаними особами, або, навіть у разі наявності такого зв`язку, він не вплинув на формування ціни товарів.

Частина друга статті 58 МК України передбачає, що метод визначення митної вартості за ціною договору не підлягає застосуванню у випадках, коли відомості, використані декларантом або уповноваженою ним особою, не підтверджені документально, не мають кількісного визначення або не є достовірними, а також за відсутності хоча б однієї обов`язкової складової митної вартості.

Під ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, розуміється загальна сума всіх платежів, які покупець оцінюваних товарів здійснив або зобов`язаний здійснити продавцю або на користь продавця, у тому числі через третіх осіб чи пов`язаних із продавцем осіб, з метою виконання зобов`язань продавця. Такі платежі можуть здійснюватися як безпосередньо, так і опосередковано. Прикладом опосередкованої оплати може бути повне або часткове погашення покупцем заборгованості продавця. При цьому форма здійснення платежу не обмежується виключно грошовими переказами, оскільки розрахунки можуть здійснюватися, зокрема, шляхом акредитива, інкасації, використання векселів, передачі цінних паперів чи іншими способами. Поняття «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується виключно вартості оцінюваних товарів. Дивіденди або інші виплати покупця на користь продавця, які не мають відношення до оцінюваних товарів, не включаються до митної вартості. Додавання складових митної вартості, якщо вони не були включені до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, допускається лише на підставі об`єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню (частини п`ята - восьма статті 58 МК України).

Згідно з пунктом 6 розділу ІІ відповідних Методичних рекомендацій, під час перевірки розрахунку митної вартості товарів, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою за основним методом, а також числового значення заявленої митної вартості, аналізу підлягають, зокрема: повнота включення всіх складових митної вартості; врахування всіх платежів, що відповідають вимогам частин п`ятої - восьмої статті 58 Кодексу, у складі ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок під час перенесення даних з підтвердних документів до митної декларації та/або декларації митної вартості; арифметичні помилки у митній декларації, декларації митної вартості чи підтвердних документах; помилки при перерахунку валют; неточності у здійсненні нарахувань (зокрема знижок); помилки при переведенні одиниць виміру товару у відповідність до Митного тарифу України.

Під час перевірки розрахунку та числового значення заявленої митної вартості також перевіряється наявність у підтвердних документах усіх кількісних показників, використаних для обчислення митної вартості, а саме: у декларації митної вартості (у разі її подання); у митній декларації, зокрема у графах 12, 20, 22, 31 (у частині характеристик товару, що впливають виключно на рівень митної вартості), 42, 43, 44 (у частині наявності реквізитів підтвердних документів), 45 та 46; у документах, поданих для митного контролю та митного оформлення товарів, щодо яких не подається митна декларація; у рахунку-фактурі або іншому документі, що визначає вартість товару (пункт 7 розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Таким чином, митні органи наділені виключними повноваженнями у сфері перевірки, контролю правильності обчислення та визначення митної вартості товарів.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що митні органи мають право здійснювати контроль за правильністю визначення митної вартості, однак реалізація таких повноважень повинна відбуватися виключно у спосіб, передбачений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості допускається лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності відомостей, поданих декларантом. Такі сумніви можуть бути спричинені, зокрема, неповнотою поданих документів, невідповідністю характеристик товарів даним митного огляду, порівнянням заявленого рівня митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже було здійснено, та іншими обставинами.

Наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою передумовою для витребування додаткових документів у декларанта та для вчинення митним органом подальших дій, спрямованих на встановлення дійсної митної вартості товарів.

При цьому митний орган має витребовувати лише ті документи, які дають можливість підтвердити або спростувати правильність задекларованої митної вартості, а не весь перелік документів, передбачений статтею 53 МК України. Неподання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для відмови у застосуванні першого методу лише у випадку, якщо подані документи є недостатніми або у своїй сукупності не усувають сумніви у достовірності заявлених відомостей.

Аналогічна правова позиція щодо порядку витребування митними органами додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 826/27058/15.

Суд звертає увагу на те, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), а у разі оплати рахунку - відповідні банківські платіжні документи. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи інші документи, не передбачені Митним кодексом України, зокрема статтею 53, заборонено.

Водночас зазначені правові приписи покладають на митний орган обов`язок чітко зазначити конкретні обставини, які стали підставою для виникнення сумнівів, обґрунтувати неможливість їх перевірки на підставі поданих документів, а також визначити, які саме документи можуть усунути такі сумніви.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 815/5791/17.

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України прямо забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які документи, відмінні від тих, що прямо передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митний орган зобов`язаний або визнати митну вартість, заявлену декларантом чи уповноваженою ним особою, або прийняти письмове рішення про коригування такої митної вартості відповідно до вимог статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, яку суд врахував під час ухвалення цього рішення, обов`язок доведення митної вартості товару покладається на позивача. Водночас митний орган, у разі виникнення обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей, поданих декларантом, зокрема щодо числових значень складових митної вартості товарів або ціни, яка була фактично сплачена чи підлягає сплаті за такі товари, має право витребувати додаткові документи.

Разом із митними деклараціями позивач подав відповідачу для здійснення митного оформлення товарів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог частини другої статті 53 МК України, що відповідачем не заперечується.

Водночас у спірних рішеннях про коригування митної вартості митний орган зазначив, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару відповідно до статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, зокрема:

наявність невідповідностей, що стосуються умов оплати товару.

Так, відповідно до умов контрактів від 21.07.2022 № 07/2022/DB/2 та від 22.09.2022 № 09/2022/ЕВ/2, за якими здійснювалася поставка товару, було передбачено два варіанти оплати: попередня оплата або відстрочка платежу строком на 180 днів (пункт 5.1). Разом з тим, в інвойсах зазначено, що строк оплати становить 360 днів.

Зазначене не узгоджується з умовами контрактів, якими чітко визначено можливість лише передоплати або відстрочки на 180 днів, а також не передбачено, що умови оплати визначаються у рахунках-фактурах чи що відстрочка може становити 360 днів. Крім того, змін до контрактів від 21.07.2022 № 07/2022/DB/2 та від 22.09.2022 № 09/2022/ЕВ/2 щодо продовження строків оплати (відстрочки) сторонами не вносилося.

Судом установлено, що між ТОВ «Бренд Проперті» (покупцем) та компанією DIAMONDS GROUP SPRL (продавцем) була укладена Додаткова угода від 13.07.2022 до Контракту купівлі-продажу від 12.07.2022 № 07-2022.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, з огляду на відсутність зазначеної додаткової угоди в матеріалах справи, а також з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.12.2024, під час розгляду справи суд зобов`язав позивача надати належним чином засвідчену копію Додаткової угоди від 13.07.2022 до Контракту купівлі-продажу від 12.07.2022 № 07-2022. На виконання вимог суду позивач подав до суду копію зазначеної Додаткової угоди.

Як убачається з пункту 1 Додаткової угоди від 13.07.2022 до Контракту купівлі-продажу від 12.07.2022 № 07-2022, ТОВ «Бренд Проперті» (покупець) та компанія DIAMONDS GROUP SPRL (продавець) досягли згоди щодо внесення змін до умов Контракту, зокрема до пункту 5 «Умови платежів», виклавши його в такій редакції:

«Оплата за товар може здійснюватися як у формі передоплати, так і з відстрочкою платежу строком на 360 (триста шістдесят) днів з моменту перетину митного кордону України. Валюта платежу може не відповідати валюті ціни товару. Оплата може здійснюватися в євро з перерахунком доларів США в євро за курсом Національного банку України на дату платежу. Продавець погоджується приймати оплату за поставлений товар як у доларах США, так і в євро за всіма поставками, що здійснюються в межах цього Контракту. Остаточне рішення щодо вибору валюти платежу приймається Покупцем».

Таким чином, змінами, внесеними Додатковою угодою від 13.07.2022, було збільшено строк оплати з 180 до 360 днів, що відповідає строкам, зазначеним в інвойсах.

При цьому суд враховує, що зазначені митним органом розбіжності або сумніви не впливали на числове визначення митної вартості товарів, оскільки навіть відсутність у поданих декларантом документах відомостей щодо строків оплати не свідчить про неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору та не може бути самостійною підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості. Така обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує інший рівень митної вартості товару. Строки оплати не впливають на визначення митної вартості, а можуть мати значення виключно для господарських взаємовідносин між покупцем і продавцем.

Суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2018 у справі № 815/329/17 та від 19.11.2024 у справі № 420/23588/23, у яких зазначено, що факт здійснення оплати за поставлений товар, спосіб її проведення (готівковий або безготівковий), а також строки оплати (передоплата, післяплата чи відстрочка) не впливають на ціну товару, визначену контрактом.

За таких обставин суд дійшов висновку про безпідставність посилань митного органу на розбіжності, що стосуються умов оплати товару, як на підставу для коригування митної вартості.

Щодо зауважень митного органу про наявність розбіжностей стосовно відправника товару та місця його відправлення суд зазначає таке.

З поданого позивачем контракту купівлі-продажу від 12.07.2022 № 07-2022 вбачається, що у тексті контракту позивач визначений як продавець, а компанія DIAMONDS GROUP SPRL - як покупець.

Разом з тим, у документах, наданих позивачем для підтвердження правильності визначення митної вартості товару, містяться посилання на той самий контракт купівлі-продажу від 12.07.2022 № 07-2022, однак зазначено, що саме позивач є покупцем товару.

Як пояснив позивач, під час укладення контракту купівлі-продажу від 12.07.2022 № 07-2022 була допущена технічна помилка, яка не відповідала дійсним намірам сторін та стосувалася визначення статусу сторін за контрактом.

На підтвердження зазначених обставин позивач подав до суду Додаткову угоду від 13.07.2022 до Контракту купівлі-продажу від 12.07.2022 № 07-2022, відповідно до пункту 1 якої сторони домовилися внести зміни до контракту та виклали його преамбулу в такій редакції:

«DIAMONDS GROUP SPRL, Брюссель, Бельгія, надалі - "Продавець", в особі директора Iyad Abras, який діє на підставі установчих документів, з однієї сторони, та ТОВ "БРЕНД ПРОПЕРТІ", м. Біла Церква, Україна, в особі директора Давиденка Олександра, який діє на підставі Статуту, надалі - "Покупець", з іншої сторони, уклали цю угоду з метою внесення змін до Контракту від 12.07.2022 № 07-2022».

З наведеного вбачається, що за Контрактом купівлі-продажу від 12.07.2022 № 07-2022 покупцем товару є ТОВ «БРЕНД ПРОПЕРТІ», а продавцем - компанія DIAMONDS GROUP SPRL, що повністю узгоджується з документами, поданими позивачем для підтвердження правильності визначення митної вартості товару.

Щодо наявності розбіжностей стосовно відправника товару та місця його відправлення суд зазначає таке.

Також, позивач зазначив, що ним було направлено запит до іноземної компанії, однак упродовж тривалого часу відповідь на такий запит не надійшла. Водночас суд бере до уваги, що направлення такого запиту має виключно рекомендаційний характер і не є обов`язковою умовою для підтвердження митної вартості товарів.

Разом з тим суд ураховує, що місце відправлення товарних партій може не збігатися з місцем їх фактичного завантаження, з огляду на те, що контрагенти-постачальники імпортованого позивачем товару мають відокремлені структурні підрозділи на території країн Європейського Союзу, а формування партій товару може здійснюватися з кількох складів продавця. При цьому місцезнаходження таких складів може відрізнятися від місця державної реєстрації юридичної особи-продавця, що саме по собі не свідчить про порушення порядку визначення митної вартості товарів.

Зазначені обставини не впливають на правильність обчислення митної вартості, оскільки, як уже було встановлено судом, відповідно до умов контрактів та з урахуванням умов поставки DAP KYIV за правилами Інкотермс 2020, до ціни товару вже включено вартість пакування, маркування, завантаження, ризики пошкодження або втрати товару, усі податки, мита та інші збори на території країни продавця, а також вартість доставки імпортованого товару до міста Києва.

Таким чином, різниця між місцем відправлення та місцем завантаження товару не впливає на митну вартість і не призводить до її збільшення шляхом додаткових витрат на транспортування з різних країн відправлення, оскільки витрати на доставку були включені до вартості товару ще до моменту його фактичного відправлення.

Суд також наголошує, що саме по собі припущення митного органу щодо подання декларантом неналежних документів, наявності в них розбіжностей або відмінності між рівнем задекларованої митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних чи подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, не є достатньою підставою для висновку про недостовірність заявлених декларантом відомостей та не може слугувати безумовною підставою для відмови у застосуванні обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 815/3451/16, від 12.06.2020 у справі № 826/4434/16 та від 10.10.2019 у справі № 809/1469/16.

Водночас відповідачем не було встановлено таких розбіжностей, які б реально впливали на правильність визначення митної вартості товарів, а також не виявлено ознак підробки в поданих документах чи відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості або ціну, яка була фактично сплачена чи підлягає сплаті за товар відповідно до погоджених сторонами умов поставки. Натомість сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на припущеннях.

Крім того, на обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваних рішень відповідач посилається на те, що окремі інвойси датовані пізніше, ніж міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), у яких містяться посилання на такі інвойси.

Як убачається з матеріалів справи, позивач надав відповідачу для митного оформлення імпортованого товару повний перелік документів, передбачений частиною другою статті 53 МК України.

Суд звертає увагу, що у міжнародних перевезеннях товарно-транспортна накладна CMR використовується як первинний документ для супроводу вантажу під час транспортування, тоді як інвойс є бухгалтерським документом, який відображає фінансові умови господарської операції. У зв`язку з цим інвойс може бути оформлений після фактичного відвантаження товару, що не впливає на дійсність та законність відповідної зовнішньоекономічної операції.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (CMR), укладена в Женеві 19 травня 1956 року (з наступними змінами), регулює правовідносини, пов`язані з міжнародними автомобільними перевезеннями вантажів.

CMR підтверджує факт здійснення перевезення товару, однак не є документом, який визначає або регулює фінансові розрахунки між сторонами договору.

Форма міжнародної товарно-транспортної накладної CMR передбачає зазначення номера товаросупровідного документа, яким у даному випадку є інвойс. Водночас на практиці інвойс оформлюється після завершення завантаження транспортного засобу та визначення вагових показників товару (нетто та брутто). Отже, ситуації, за яких дата складання інвойса є пізнішою за дату оформлення CMR, не є порушенням митного законодавства України та не впливають на кількісні показники митної вартості товару.

При цьому суд зауважує, що CMR не входить до переліку документів, визначених частиною другою статті 53 МК України, які підтверджують митну вартість товарів, а сам факт наявності розбіжностей між інвойсами та CMR не свідчить про неправомірність формування числових значень складових митної вартості.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що доводи, наведені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості та в електронному повідомленні, не можуть слугувати підставою для коригування митної вартості товару, оскільки у поданих документах відсутні розбіжності, які впливають на митну вартість, або ознаки їх підробки. Також відповідачем не доведено, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми або в сукупності викликають обґрунтований сумнів у достовірності заявлених відомостей.

За таких обставин суд вважає, що зауваження відповідача, викладені в оскаржуваних рішеннях, є необґрунтованими та такими, що жодним чином не впливають на можливість підтвердження задекларованої позивачем митної вартості товару. У відповідача були відсутні належні, допустимі та достатні докази для коригування митної вартості за митним оформленням позивача.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, а також картки відмови не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Волинської митниці - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

В.В. Файдюк