Справа № 420/43070/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення його позову до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд :

визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі абзацу «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, за результатом розгляду його рапорту від 16.09.2025 року;

зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану та виключити зі списків особового складу.

Ухвалою судді від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом із адміністративним позовом до суду надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом :

заборони командуванню НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) вчиняти дії щодо направлення/переведення/переміщення позивача ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншої прикордонного загону/військової частини/підрозділу/формування до набрання законної сили рішенням суду по справі.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначив, що 12 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах рядового складу з в.о. начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ полковником ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 3 контракту визначено, що цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків установлених законодавством за погодженням сторін на три роки з 12 грудня 2024 року по 11 грудня 2025 року.

16 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом по суті про звільнення його з 12.12.2025 р. з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

29.11.2025 начальником НОМЕР_1 прикордонного загону був позивачу направлений лист №08/13280-25 "Про надання відповіді" , у відповідності до якого зазначено, що рапорт позивача щодо звільнення його в запас розглянутий.

Із відповіді на рапорт позивача слід розуміти, що відповідач фактично визнає його право на звільнення за закінченням строку дії контракту, але незаконно та безпідставно не видає наказ про звільнення позивача, та не пояснює причин відмови.

Позивач має безумовне право на звільнення із військової служби на підставі пп. «ж» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», але дане право порушене відповідачем, а тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що однією із позовних вимог є зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби та виключення позивача зі списків особового складу. Отже, на даний час позивач ОСОБА_1 має статус військовослужбовця НОМЕР_1 Прикордонного загону ДПСУ ( НОМЕР_3 ) та, окрім іншого, просить суд зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби.

При цьому, переміщення/переведення позивача з НОМЕР_1 Прикордонного загону ДПСУ ( НОМЕР_3 ) та до іншого прикордонного загону, іншої військової частини може призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення суду по цій справі, оскільки після переведення позивача НОМЕР_1 прикордонний загін ДПСУ ( НОМЕР_3 ) не буде вже належним відповідачем та особою, яка наділена компетенцією приймати рішення про звільнення та виключення військовослужбовця зі списків особового складу.

На думку заявника, обраний позивачем захід забезпечення позову є співмірним та таким, що спрямований на збереження існуючого становища, а саме залишення у позивача статусу військовослужбовця НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ ( НОМЕР_3 ).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову в заявлений спосіб.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів задля створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача (заявника).

Суд зазначає, що вищезазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача (заявника) та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа №826/9263/17, адміністративне провадження №К/9901/44796/18).

В той же час, Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 (ЄДРСРУ № 73082059) зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

В питанні вжиття заходів забезпечення позову Верховний Суд сформував сталу правову позицію щодо застосування норм процесуального права, яка полягає в наступному: "Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі".

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16509/18 та від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19, від 20.03.2019 у справі №826/14951/18.

У контексті співмірності суди також повинні перевіряти не тільки співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, а й надавати оцінку порушеному праву позивача, про захист якого він просить.

В той же час, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

З огляду на предмет спору, викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить позивач, а отже й про відсутність підстав для їх застосування.

При цьому заходи щодо забезпечення позову повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Забезпечивши позов шляхом заявленої заборони, суд фактично ухвалить рішення без розгляду справи по суті, оскільки завчасно надасть оцінку правомірності та законності спірному акту (в оскаржуваній частині), який є предметом спору, що не відповідає меті застосування інституту забезпечення позову.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях позивача щодо можливого переведення або переміщення його до іншої військової частини та ймовірного ускладнення виконання майбутнього судового рішення. Позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову реально унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду чи ефективний захист його прав, так само як і не доведено наявності очевидних ознак протиправності дій відповідача.

Таким чином, оскільки заявлений позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає вищезазначеним критеріям та принципам інституту забезпечення позову, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 153 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення його позову до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк