Справа № 200/8217/25
Суддя: Черникова А.О.
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року Справа№200/8217/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черникової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі-відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №63 від 17.04.2025 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати позивачу до її пільгового стажу за Списком №1 періоди її роботи: з 20.07.1998 по 15.10.1998, з 16.10.1998 по 01.12.1999, з 02.12.1999 по 29.12.2001, з 21.06.2005 по 30.06.2005, з 30.06.2010 по 31.07.2010, з 2012.2010 по 15.12.2011, з 16.12.2011 по 29.10.2013, з 01.11.2013 по 31.08.2015, з 01.09.2015 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 30.04.2022 за спеціальністю «машиніст крану ковальського пресового цеху на гарячих ділянках робіт».

В обґрунтування позивач зазначає, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки стаж її роботи підтверджений трудовою книжкою і наданими документами.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий 7-денний строк для усунення шляхом надання суду належної якості (читабельну) трудову книжку позивача.

04 листопада 2025 року від позивача надійшло клопотання про долучення до позовної заяви копії трудової книжки належної якості.

Ухвалою Донецького адміністративного суду від 07 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19 грудня 2025 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву із додатковими документами.

Ухвалою суду від 07 січня 2026 року у задоволенні клопотання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено.

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області заперечує проти задоволення позовних вимог позивача зазначаючи наступне.

09 квітня 2025 року позивач звернулась до територіального органу ПФУ із заявою щодо призначення пенсії за віком на підставі п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач зазначає, що страховий стаж позивача становить 31 рік 04 місяці 20 днів. Пільговий стаж по Списку №1 становить 08 років 5 місяців 19 днів.

Також звертає увагу суду, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 від 29.06.1998, оскільки не прослідковується прізвище позивачки (відсутнє свідоцтво про розірвання шлюбу).

Окрім того відповідач вважає, що оскільки позивач не досягла віку, встановленого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (50 років), підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 на даний час відсутні.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України згідно паспорта серії НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області, зареєстроване місцезнаходження: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7; є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі.

Судом встановлено, що 9 квітня 2025 року позивач звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пільгової пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії від 09 квітня 2025 року розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №63 від 17.04.2025.

В рішенні про відмову у призначенні пенсії відповідач зазначив наступне.

Вік заявниці 45 років 10 місяців 25 днів.

Необхідний страховий стаж визначений пунктом 1 частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №1) становить 25 років.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період із 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім-тринадцятим цього пункту, страхового стажу 20 років. Необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, визначений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 07 років 06 місяців.

Страховий стаж становить 31 рік 04 місяці 20 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 від 29.06.1998, оскільки не прослідковується прізвище заявниці (відсутнє свідоцтво про розірвання шлюбу).

Пільговий стаж особи (за Списком №1) становить 08 років 05 місяців 19 днів.

Заявниця набуде право в 2029 році.

Додатковий коментар: відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через недосягнення пенсійного віку.

Окрім того, в матеріалах адміністративно справи міститься довідка форми РС-право, яка представлена відповідачем, згідно якої були зараховані до страхового та пільгового стажу позивача періоди наступним чином:

- 20.07.1998 по 15.10.1998 - 0 років 2 місяці 26 дні;

- 16.10.1998 по 01.12.1999 1 рік 1 місяць 16 днів;

- 02.12.1999 по 29.12.2001 2 роки 0 місяців 28 днів;

- 02.01.2002 по 15.01.2003 (Список №1) - 1 рік 0 місяців 14 днів;

- 16.01.2003 по 31.12.2003 (Список №1) - 0 років 11 місяців 16 днів;

- 01.01.2004 по 20.06.2005 (Список №1) - 1 рік 6 місяців 0 днів;

- 21.06.2005 по 30.06.2005 - 0 років 1 місяць 0 днів;

- 01.07.2005 по 29.06.2010 (Список №1) - 5 років 0 місяців 0 днів;

- 30.06.2010 по 31.07.2010 - 0 років 2 місяці 0 днів;

- 20.12.2010 по 15.12.2011 - 1 рік 0 місяців 11 днів;

- 16.12.2011 по 29.10.2013 - 1 рік 10 місяців 29 днів;

- 01.11.2013 по 31.08.2015 - 1 рік 10 місяців 0 днів;

- 01.09.2015 по 28.02.2018 - 2 роки 6 місяців 0 днів;

- 01.03.2018 по 30.04.2022 - 4 роки 2 місці 0 днів;

Всього: 23 роки 4 місяці 20 днів.

Крім того, додаткові роки за список 1: 8 років 0 місяців 0 днів.

Всього для розрахунку: 31 рік 4 місяці 20 днів.

Позивач не погоджуючись із рішенням відповідача та розрахунком пільгового стажу та відмовою у призначенні пенсії з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020, звернулась із даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв робіт професій, посад і показників затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно зі статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 13 Закону № 1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

09 липня 2003 року було ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 45 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 06 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_4 від 20 липня 1998 року вбачаються наступні записи:

- навчання в ВПУ-123 з 01.09.1994 по 29.06.1998 (Диплом ДРБК №006500) (запис №1);

- 20.07.1998 - прийнята в металургійне виробництво машиністом крану (кранівник) на гарячих ділянках робіт 2 розряду ковальсько-пресового цеху (запис №2);

- 15.10.1998 - переведена машиністом крану (кранівником) 3 розряду, зайнятість на гарячих ділянках робіт в том же цеху ( запис №3);

- 01.12.1999 - переведена машиністом крану (кранівником) зайнятим на гарячих ділянках робіт 4 розряду (запис №4);

- 29.12.2001 - звільнена за власним бажанням (запис №5);

- 02.01.2002 - прийнята в ковальсько-пресовий цех №3 машиністом крану 4 розряду на час оренди (запис №6);

Відповідно до форми ОК-5 в графі: Відомості по спеціальному стажу (за наявності даних за період до грудня 2011 року) позивач має спеціальний стаж - ЗПЗ013А1.

Відповідно до довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (додаток 3 до постанови правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року №7-6 «Про затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2004 року за №1000/9599 та постанови правління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2009 року № 26-1 «Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2009 року за № 1136/17152):

код ЗПЗ013А1 - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» і від 16 січня 2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», і за результатами атестації робочих місць.

За наслідками судового розгляду встановлено, що до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1 не зараховано період роботи: з 20.07.1998 по 15.10.1998, з 16.10.1998 по 01.12.1999, з 02.12.1999 по 29.12.2001, з 21.06.2005 по 30.06.2005, з 30.06.2010 по 31.07.2010, з 20.12.2010 по 15.12.2011, з 16.12.2011 по 29.10.2013, з 01.11.2013 по 31.08.2015, з 01.09.2015 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 30.04.2022 за спеціальністю «машиніст крану ковальського пресового цеху на гарячих ділянках робіт».

Щодо наведених відповідачем мотивів про не зарахування до страхового стажу позивача періодів, підтверджених трудовою книжкою, суд зазначає таке.

З наведених положень статті 24 Закону № 1058-IV слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

З урахуванням установленого, позовні вимоги в частині зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком №1 періоди її роботи: з 20.07.1998 по 15.10.1998, з 16.10.1998 по 01.12.1999, з 02.12.1999 по 29.12.2001, з 21.06.2005 по 30.06.2005, з 30.06.2010 по 31.07.2010, з 2012.2010 по 15.12.2011, з 16.12.2011 по 29.10.2013, з 01.11.2013 по 31.08.2015, з 01.09.2015 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 30.04.2022 за спеціальністю «машиніст крану ковальського пресового цеху на гарячих ділянках робіт» підлягають зарахуванню.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

Судом встановлено, що Рішення Конституційного Суду України у справі №1-р/2020 покладено в основу позовних вимог.

Позивач вважає, що за наявності необхідного стажу роботи та досягненням нею 45 річного віку, вона має право на пенсію на пільгових умовах.

Натомість відповідач керується Законом № 1058-ІV (в редакції Закону № 2148-VIII) за яким пенсійний вік становить 50 років та зазначає, що позивач матиме право на пенсійну виплату з моменту досягнення 50-річного віку.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що у рішенні від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

За такого правового регулювання ключовими питаннями справи є:

а) можливість застосування юридичної позиції, що сформована в рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»;

б) визначення кола осіб при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, на яких поширюється дія суперечливих норм Законів України №1788-ХІI та №1058-IV;

в) нормативне визначення величини показника вікового цензу при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно зі статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У пункті 3.1 рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року №1-р/2018).

Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

У контексті предмету спору Конституційним Судом України визнані неконституційними положення щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб та згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ №1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення (тобто з 23 січня 2020 року).

У пункті 3 резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року №1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.

А отже ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Проте положення пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 перешкоджають таким особам у реалізації права на пенсію на пільгових умовах за Законом № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VII.

Враховуючи, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 річного віку, страховий стаж позивача становить 23 роки 4 місяці 20 днів, у тому числі пільговий стаж за період роботи за Списком №1 - 8 років, з урахуванням кратності складає 31 рік 04 місяці 20 днів, а отже відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов висновку, що вона має право на пільгову пенсію з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Отже, рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії №63 від 17.04.2025 підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із квитанцією про сплату АТ «Укрпошта» від 16.10.2025, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 5-9, 12, 15, 18, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 241-243, 245, 246, 263, 295, 297, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (зареєстроване місцезнаходження: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7; ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №63 від 17.04.2025 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до її пільгового стажу за Списком №1 періоди її роботи: з 20.07.1998 по 15.10.1998, з 16.10.1998 по 01.12.1999, з 02.12.1999 по 29.12.2001, з 21.06.2005 по 30.06.2005, з 30.06.2010 по 31.07.2010, з 2012.2010 по 15.12.2011, з 16.12.2011 по 29.10.2013, з 01.11.2013 по 31.08.2015, з 01.09.2015 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 30.04.2022 за спеціальністю «машиніст крану ковальського пресового цеху на гарячих ділянках робіт».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (зареєстроване місцезнаходження: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.О.Черникова