Справа № 140/3261/25
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 січня 2026 року

м. Київ

справа № 140/3261/25

адміністративне провадження № К/990/512/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С.Г.,

суддів: Бевзенка В.М., Рибачука А.І.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі №140/3261/25 за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луцької міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення компенсаційної виплати за рахунок місцевого бюджету на особистий рахунок у Державному комунальному підприємстві «Луцьктепло» оплати за послугу з централізованого надання гарячої води, що призвело до утворення заборгованості через несплату нарахованих витрат, як громадянину, якому відповідно до законодавства було призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг у разі відсутності квартирних приладів обліку гарячої води, що перевищило соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування від 06.08.2014 № 409 з травня 2019 по квітень 2022 року;

- зобов`язати відповідача, відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409, перерахувати 7 658,94 грн на особовий рахунок позивача у Державному комунальному підприємстві «Луцьктепло», як компенсацію за нараховану за централізоване надання гарячої води, як перевищення соціального нормативу, встановленого для громадян, яким відповідно до законодавства призначено субсидію;

- стягнути з Луцької міської ради за рахунок місцевого бюджету 3000000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 позовну заяву повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 змінено мотивувальну частину ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 про повернення позовної заяви у справі № 140/3261/25 у частині приведених мотивів щодо необхідності сплати ОСОБА_1 судового збору за подання до суду адміністративного позову у цій справі з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, відображених у даній постанові та у решті ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 про повернення позовної заяви у справі № 140/3261/25 залишено без змін.

05.01.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі №140/3261/25.

За правилами частини 1 статті 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 2 статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (із зазначенням способу їх усунення) десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та документа про сплату судового збору в сумі 1211, 20 грн.

22.04.2025 до суду від позивача надійшла заява, у якій позивач просив звільнити його від сплати судового збору у зв`язку з тим, що він є пенсіонером, а розмір пенсії є незначним. Також позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду у якому вказав, що шестимісячний строк звернення до суду необхідно відраховувати з 04.05.2023, тобто з дати отримання листа від Луцької міської ради.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 повернуто позовну заяву у справі № 140/3261/25.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з тим, що він є пенсіонером, ніде не працевлаштований, а розмір пенсії є незначним, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Ця норма кореспондується з приписами статті 8 Закону України «Про судовий збір», згідно з частиною першою якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також звільнити від сплати судового збору за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Отже, законодавством регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, при цьому визначальною підставою для прийняття судом такого рішення є майновий стан сторони.

У розумінні приписів статті 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин, що обумовлюють відсутність можливості сплатити судовий збір як на теперішній час, так і в майбутньому.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Як встановлено матеріалами справи, що позивач перебуває на обслуговуванні в територіальному центрі соціального обслуговування м. Луцька, як одинокий, сума місячної пенсії позивача становить 3 717, 22 грн, а сума судового збору 1 211, 20 грн.

Зважаючи на ту обставину, що сума судового збору за подання позову становить майже половину суми пенсії позивача, сплата судового збору покладе надмірний тягар на життя позивача та непропорційно обмежує позивачу доступ до суду.

Тому, на думку апеляційного суду, з ким погоджується суд касаційної інстанції, суд першої інстанції надто формально підійшов до вирішення питання про сплату судового збору за подання позову, внаслідок чого обмежив позивачу на доступ до суду. У зв`язку з обумовленим мотивувальна частина оскаржуваної ухвали у цій частині підлягає зміні з урахуванням висновків апеляційного суду.

Що стосується строку звернення до суду, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було відомо про порушення своїх прав 07.10.2022 коли він звернувся із заявою №А1387/3 до відповідача про перерахунок суми житлової субсидії з травня 2021 року по квітень 2022 року.

Однак з адміністративний позов подано до суду лише 28.03.2025, тобто після закінчення шестимісячного строку на звернення до суду.

Позивач 22.04.2025 подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у якій зазначив, що повернення позовної заяви без розгляду судами не позбавляє його права знову звернутися до суду у порядку встановленому законом. Окрім того, з метою отримання безоплатної вторинної правничої допомоги він звернувся до Центру з надання безоплатної медичної допомоги.

Частиною 2 статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів передбачено конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернуся до суду з пропуском строку звернення більш ніж на два роки, тобто з пропуском строку звернення до суду, передбаченого ч.2 ст.122 КАС України.

Наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду.

При цьому, звернення позивача до Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації своїх прав і ця дата жодним чином не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду та не є поважною причиною пропуску такого строку.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали позивачу скористатись правом на звернення з позовною заявою вчасно ОСОБА_1 не наведено.

При цьому, інших причин (підстав) для поновлення строку на звернення позивачем не наведено, як і не надано жодних доказів наявності поважних підстав для поновлення такого строку.

Приписами статті 44 КАС України встановлено, зокрема, обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відтак, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Позивач, отримавши копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, належним чином не усунув її недоліки, а тому суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву своєю ухвалою від 28.04.2025 за позовною заявою ОСОБА_1 у справі №140/3261/25.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Зважаючи на викладене Верховний Суд констатує, що суд першої інстанції, з висновками якого змінивши мотивувальну частину ухвали щодо сплати судового збору погодився суд апеляційної інстанції оскільки відсутні підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які навів позивач, є неповажними, розглядаючи питання про повернення позовної заяви у цій справі за позовною заявою ОСОБА_1 , надав правильну оцінку матеріалам позовної заяви з погляду дотримання заявником вимог КАС України, а аргументи касаційної скарги стосовно цього питання не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування пункту 1 частини 4 та частин 5 та 6 статті 169 КАС України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись положеннями статей 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі №140/3261/25 за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Г. Стеценко

Судді В.М. Бевзенко

А.І. Рибачук