Справа № 520/23651/25
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

07 січня 2026 р. справа № 520/23651/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Олексій Котеньов, розглянувши адміністративний позов та додані до нього документи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми заборгованості, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 349 від 03.06.2025 «Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту патрульної поліції № 1077 о/с від 30.06.2025 (Про звільнення ОСОБА_1 );

- визнати припинення трудових відносин ОСОБА_1 з Департаментом патрульної поліції на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпПУ з 18.04.2025р;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції внести відповідні записи про звільнення до трудової книжки ОСОБА_1 та до державних реєстрів;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції всі суми заборгованостей за відпрацьований час та за невикористані відпустки, суми компенсацій та гарантій, передбачених трудовим законодавством;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції в якості компенсації спричиненої ОСОБА_1 моральної шкоди 27000 гривень.

Відповідно до приписів ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивач в позові просив поновити строк на звернення до суду, зазначивши, що з огляду на те, що стороні ОСОБА_1 матеріали, копії яких додані СВІНТІЦЬКОЮ до матеріалів справи 520/20494/25, формально стали доступні лише 06.08.2025, то відповідно, строки позовної давності для вимог ОСОБА_1 за цим позовом почали свій перебіг з тієї ж дати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 позов повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2025 апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу ХОАС від 29.09.2025 скасовано. Справу направлено до ХОАС для продовження розгляду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 справу розподілено до провадження судді Олексія Котеньова.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 відкрито спрощене провадження у справі та витребувано у Департаменту патрульної поліції докази направлення ОСОБА_1 наказу № 349 від 03.06.2025 «Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» та наказу Департаменту патрульної поліції № 1077 о/с від 30.06.2025.

На виконання зазначеної ухвали Департамент патрульної поліції 29.12.2025 надав заяву разом із додатками.

Судом з відповідної ухвали встановлено, що наказом ДПП від 03.06.2025 №349 «Про застосування до працівника УПП в Харківській області ДПП дисциплінарного стягнення» до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відповідач зазначає, що 25.06.2025 позивачу засобами електронного зв`язку, а саме: на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 та за допомогою мессенжеру Telegram на номер телефону НОМЕР_2 було направлено скан-копію листа за підписом начальника УПП в

Харківській області ДПП вих. №7544/41/14/01-2025 від 25.06.2025, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 для ознайомлення направлено копію наказу ДПП від 03.06.2025 №349 «Про застосування до працівника УПП в Харківській області ДПП дисциплінарного стягнення», додаток на 2-х аркушах, що підтверджується супровідним листом №1196вн/41/14/01-2025, актом про ознайомлення ОСОБА_2 від 25.06.2025, №1196вн/41/14/01-2025, скріншотами з електронної пошти.

Судом встановлено, що копію наказу Департаменту патрульної поліції від 03 червня 2025 року № 349 «Про застосування до працівника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» направлено позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», що підтверджується відомостями з реєстру АТ «Укрпошта» (поштовий трек-номер № 062).

Відповідно до даних поштового трекінгу АТ «Укрпошта» № 062 зазначений лист отримано позивачем 08 липня 2025 року, що також підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернулося на адресу відповідача 10 липня 2025 року.

Наказом ДПП «По особовому складу» від 30.06.2025 № 1077 о/с ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції з 30.06.2025 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Відповідач зазначає, що 30.06.2025 позивачу засобами поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу: АДРЕСА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також засобами електронного зв`язку, а саме: на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 та за допомогою мессенжеру Telegram на номер телефону НОМЕР_2 було направлено лист за підписом начальника УПП в Харківській області ДПП вих. №7711/41/14/01-2025 від 30.06.2025, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про звільнення зі служби в поліції з 30.06.2025 на підставі наказу ДПП №1077о/с від 30.06.2025 та запропоновано останньому прибути до УПП в Харківській області ДПП для отримання документів. До вказаного вище листа було додано копію наказу ДПП від 30.06.2025 № 1077 о/с про звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції, що підтверджується актами про ознайомлення №1220вн/41/14/01-2025 від 30.06.2025 та №1221вн/41/14/01-2025, а також скріншотами з електронної пошти та мессенджеру Telegram.

Судом встановлено, що копію наказу Департаменту патрульної поліції «По особовому складу» від 30.06.2025 № 1077 о/с ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції з 30.06.2025 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби направлено позивачу за адресою: АДРЕСА_1, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», що підтверджується відомостями з реєстру АТ «Укрпошта» (поштовий трек-номер № 725).

Відповідно до даних поштового трекінгу АТ «Укрпошта» № 725 зазначений лист отримано позивачем 08 липня 2025 року, що також підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернулося на адресу відповідача 10 липня 2025 року.

Суддя перебував у щорічній основній відпустці з 22.12.2025 по 02.01.2026.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 122 КАС України врегульовано строк звернення до адміністративного суду.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 122 КАС України).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Суд зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Таке трактування приписів ч. 3 ст. 122 КАС України відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року по справі № 640/25034/19.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Частиною 4 статті 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» № 2337-VIII передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут НП України.

При цьому, при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року у справі №807/257/14.

Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" № 7888/03 тощо).

У свою чергу, під темпоральними (часовими) колізіями слід розуміти такі колізії, що виникають внаслідок видання в різний час з того ж самого питання принаймні двох норм права.

Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). У співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем.

Тобто у контексті цього судового спору застосуванню підлягає Дисциплінарний статут НП України, що затверджений Законом України і яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №120/7567/22 від 07.02.2023.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що у даній справі підлягає застосуванню абзац 2 частини 4 статті 31 Статуту, яким передбачено 15-денний строк звернення до суду з позовом про оскарження дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, який відраховується з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Згідно із ст. 30 Статуту у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника. Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації. Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

З матеріалів, наданих відповідачем судом встановлено, що наказом ДПП від 03.06.2025 №349 «Про застосування до працівника УПП в Харківській області ДПП дисциплінарного стягнення» до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

25 червня 2025 позивачу засобами електронного зв`язку, а саме: на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 та за допомогою мессенжеру Telegram на номер телефону НОМЕР_2 було направлено скан-копію листа за підписом начальника УПП в Харківській області ДПП вих. №7544/41/14/01-2025 від 25.06.2025, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 для ознайомлення направлено копію наказу ДПП від 03.06.2025 №349 «Про застосування до працівника УПП в Харківській області ДПП дисциплінарного стягнення», додаток на 2-х аркушах, що підтверджується супровідним листом №1196вн/41/14/01-2025, актом про ознайомлення ОСОБА_2 від 25.06.2025, №1196вн/41/14/01-2025, скріншотами з електронної пошти.

Судом встановлено, що копію наказу Департаменту патрульної поліції від 03 червня 2025 року № 349 «Про застосування до працівника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» направлено позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», що підтверджується відомостями з реєстру АТ «Укрпошта» (поштовий трек-номер № 062).

Відповідно до даних поштового трекінгу АТ «Укрпошта» № 062 зазначений лист отримано позивачем 08 липня 2025 року, що також підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернулося на адресу відповідача 10 липня 2025 року.

Наказом ДПП «По особовому складу» від 30.06.2025 № 1077 о/с ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції з 30.06.2025 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

30 червня 2025 року позивачу засобами поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу: АДРЕСА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також засобами електронного зв`язку, а саме: на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 та за допомогою мессенжеру Telegram на номер телефону НОМЕР_2 було направлено лист за підписом начальника УПП в Харківській області ДПП вих. №7711/41/14/01-2025 від 30.06.2025, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про звільнення зі служби в поліції з 30.06.2025 на підставі наказу ДПП №1077о/с від 30.06.2025 та запропоновано останньому прибути до УПП в Харківській області ДПП для отримання документів. До вказаного вище листа було додано копію наказу ДПП від 30.06.2025 № 1077 о/с про звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції, що підтверджується актами про ознайомлення №1220вн/41/14/01-2025 від 30.06.2025 та №1221вн/41/14/01-2025, а також скріншотами з електронної пошти та мессенджеру Telegram.

Судом встановлено, що копію наказу Департаменту патрульної поліції «По особовому складу» від 30.06.2025 № 1077 о/с ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції з 30.06.2025 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби направлено позивачу за адресою: АДРЕСА_1, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», що підтверджується відомостями з реєстру АТ «Укрпошта» (поштовий трек-номер № 725).

Відповідно до даних поштового трекінгу АТ «Укрпошта» № 725 зазначений лист отримано позивачем 08 липня 2025 року, що також підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернулося на адресу відповідача 10 липня 2025 року

Суд дійшов до висновку, що відповідачем дотримано встановленого ст. 30 Дисциплінарного статуту Національної поліції України порядку доведення до позивача наказів про застосування дисциплінарного стягнення та про його реалізацію у виді звільнення зі служби в поліції.

Матеріалами справи підтверджується, що копії відповідних наказів були направлені позивачу поштовим зв`язком за адресою місця проживання зазначеною в його особовій справі (які отримані позивачем 08.07.2025), що узгоджується з вимогами ст. 30 Дисциплінарного статуту.

Щодо направлення зазначених спірних наказів позивачу на елеронну пошту, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Поряд з цим, відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України від 22.05.2003 № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - Закон України № 851-IV) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Частиною першою статті 7 Закону України № 851-IV визначено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 99 КАС України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (зокрема у постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21).

Суд зазначає, що поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 90 КАС України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст.

Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 99 КАС України, у подібних правовідносинах.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.

Судом з матеріалів справи встановлено, що спірні накази від 03.06.2025 №349 та від 30.06.2025 №1077 о/с були надіслані позивачу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, яку позивач зазначив при поданні цього позову, що підтверджується актами про ознайомлення від 25.06.2025, №1196вн/41/14/01-2025, №1221вн/41/14/01-2025 від 30.06.2025 №1220вн/41/14/01-2025 та №1221вн/41/14/01-2025, а також скріншотами з електронної пошти.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що надані відповідачем матеріали підтверджують факт направлення спірних наказів на електронну адресу позивача.

Суд зазначає, що долучений скріншот з застосунку «Telegram» не є належним доказом вручення наказів у розумінні ст. 73 КАС України, адже він не містить навіть номеру телефону на який було відправлено даний наказ; не містить доказів доставки такого наказу.

Також з матеріалів справи не вбачається надання згоди позивачем (на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану») на пересилання йому наказів за допомогою месенджеру «Telegram».

Утім представник позивача у позовній заяві зазначає, що про наявність спірних наказів позивачу стало відомо з матеріалів судової справи № 520/20494/25, однак такі твердження не узгоджуються з фактичними обставинами справи, встановленими судом.

У ході дослідження наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що спірні накази були отримані позивачем засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 08.07.2025 року.

Так, позивач просить суд, зокрема, визнати протиправним та скасувати наказ № 349 від 03.06.2025 «Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» та Наказ Департаменту патрульної поліції № 1077 о/с від 30.06.2025 (Про звільнення ОСОБА_1 ).

Позовна заява подана до Харківського окружного адміністративного суду 04.09.2025, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, тобто поза межами строку звернення до суду.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975, "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії" Європейським судом з прав людини зроблено висновок, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року у справі №823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з цим, Верховний Суд у зазначеній постанові звернув увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

У контексті наведеного, слід зазначити, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Тобто, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Також відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 січня 2021 року по справі №440/4686/19, від 16.10.2020 у справі №640/18439/19, від 28 грудня 2022 року по справі №560/5186/22 у відносинах публічної служби вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться у залежність від порядку отримання наказу про звільнення, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права.

Суд зазначає, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні додатково необхідно враховувати, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 10.01.2023 р. по справі № 640/3489/21.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи, що адміністративний позов подано до суду після спливу передбаченого КАС України строку, суд приходить до висновку про залишення адміністративного позову без руху.

Так, згідно з положеннями ч.13 ст.171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Для усунення вказаних вище недоліків позивачу необхідно:

- надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч.2 ст.293 КАС України оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.160, 161, 169, 256, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву - залишити без руху.

Встановити позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з моменту отримання копії ухвали.

Повідомити позивача про необхідність виправлення зазначених недоліків адміністративної позовної заяви у строк п`ять днів з моменту отримання копії ухвали та роз`яснити, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ