Справа № 560/9360/24
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9360/24
УХВАЛА

06 січня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши звіт по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Хмельницького окружногой адміністративного суду від 20 серпня 2024 року по справі №560/9360/24 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 , грошового забезпечення з 26.01.2021 - 12.05.2023 року, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, компенсації за невикористані основну та додаткову відпустки, премії), з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, компенсації за невикористані основну та додаткову відпустки, премії) військовослужбовця за період з 26.01.2021 - 12.05.2023 року з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022.встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить: встановити судовий контроль відповідно до статті 382 КАС України за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України подати звіт про виконання рішення суду.

Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 30.07.2025 по справі № 560/9360/24 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №560/9360/24 - задоволено. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України подати до Хмельницького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у справі №560/9360/24, протягом 30 днів з моменту отримання цієї ухвали.

На виконання вказаної ухвали, військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України 29.08.2025 надано до суду звіт про виконанням судового рішення від 20 серпня 2024 року по справі №560/9360/24.

Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року по справі № 560/9360/24 відмовлено у прийнятті звіту від 29.08.2025 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №560/9360/24. Встановлено військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України новий строк для подання звіту про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №560/9360/24, та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України надати у місячний строк, з дня отримання цієї ухвали, звіт про виконання у повному обсязі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №560/9360/24, з відповідними підтверджуючими доказами щодо його виконання.

На виконання ухвали від 02 вересня 2025 року від військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов звіт про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.08.2024 року у справі № 560/9360/24, за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року відмовлено у прийнятті звіту від 01.10.2025 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №560/9360/24. Встановлено військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України новий строк для подання звіту про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №560/9360/24, та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України надати у строк до 15.12.2025, звіт про виконання у повному обсязі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №560/9360/24, з відповідними підтверджуючими доказами щодо його виконання.

На виконання вказаної ухвали суду від військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на адресу суду надійшов звіт від 19.12.2025 в якому зазначено, що на виконання вищевказаного судового рішення фінансовим органом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснено перерахунок грошового забезпечення з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023.

При здійсненні зазначеного перерахунку військовою частиною застосовано прожиткові мінімуми для працездатних осіб встановлені положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023.

Дослідивши звіт поданий боржником на виконання ухвали, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень закріплені ст. 382 КАС України.

Частиною 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні приписи містить стаття 14 КАС України.

Згідно зі ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абз. 3 п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Також, у Рішенні від 26.06.2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту, а відтак, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок. Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Суд встановив, що на виконання вказаного судового рішення по даній справі військовою частиною при перерахунку грошового забезпечення позивачу застосовано прожиткові мінімуми для працездатних осіб встановлені положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023. Для здійснення, перерахунку військовою частиною НОМЕР_1 застосовані прожиткові мінімуми за 2021 рік - у розмірі 2270,00 грн., для здійснення перерахунку за 2022 рік - 2481,00 грн., за 2023 рік - 2684,00 грн.

Крім того, на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/9360/25 від 20.08.24 в результаті здійсненого перерахунку позивачу було нараховано та сплачено грошові кошти у розмірі 5 320,47 грн.

При цьому нарахування премії у складі грошового забезпечення позивачу здійснювалося відповідно до вимог Постанови № 704 Кабінет Міністрів України та підзаконних нормативно-правових актів Національної гвардії України.

Суд зазначає, під час розгляду справи по суті, суд вирішував питання щодо наявності у позивача права на перерахунок грошового забезпечення, а також інших похідних видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових), зокрема, в періоди з 26.01.2021 по 12.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік.

При цьому, під час розгляду справи суд не досліджував питання розміру складових грошового забезпечення таких, як щомісячні надбавки, премії тощо та правомірність зменшення їх розміру/відсоткового значення, оскільки це не стосувалось предмету спору, а також права позивача в цій частині порушено не було.

Суд звертає увагу, що вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення, суду шляхом зобов`язання відповідача подати у . встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче, рішення, а тому процесуальна процедура вирішення питання щодо встановлення судового контролю за рішення суду, виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

А тому, оскільки позивач фактично не погоджується із діями відповідача щодо, зменшення розмірів/відсоткових значень складових грошового забезпечення, зокрема, премії, під час виконання рішення суду, що не було предметом розгляду справи № 560/9360/24, а тому це є вимоги, які не стосуються предмету спору та не були предметом розгляду в цій справі.

Отже, рішення суду по справі №560/9360/24 фактично виконано відповідачем в повному обсязі, а тому суд вважає за необхідне прийняти звіт військової частини НОМЕР_1 , який поданий на підтвердження виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи подання відповідачем Звіту про виконання судового рішення та доказів підтверджуючих його виконання, суд вважає за можливе прийняти звіт військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.08.2024 року у справі № 560/9360/24.

Керуючись статтями 248, 254, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.08.2024 року у справі № 560/9360/24, за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя О.П. Шевчук