Справа № 380/3356/25
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 рокусправа № 380/3356/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Кемікалз» (вул. Героїв Крут, будинок 2, секція 3, квартира 5, с. Сокільники, Пустомитівський р-н., Львівська обл., ) до Львівської митниці (вул. Т. Костюшка, 1, м.Львів, ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Кемікалз» до Львівської митниці, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2025/100023/2 від 21.01.2025 року та винесену на його підставі картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/000146.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що прийняте відповідачем рішення є протиправним, оскільки з наданих документів безсумнівно і однозначно можна встановити вартість придбаного товару та відсутні будь-які суперечності та неповнота в наданих документах, які могли б вплинути на вартісні характеристики оцінюваного товару, а відповідач формально послався на не усунення та не роз`яснення виявлених розбіжностей додатково наданими документами, не зазначивши які саме обґрунтовані сумніви чи розбіжності щодо вартості товару залишились не усунутими.

Ухвалою суду від 25.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не містили всіх відомостей, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості.

Вказує, що витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості, необхідністю у зв`язку з цим перевірки даних щодо правильності формування ціни на задекларований товар, а також підтвердження того наскільки обґрунтованим є декларування митної вартості товару за ціною, нижчою аніж та що вже наявна в митного органу, а також законодавчо закріплене право митного органу упевнитись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку поданих для цілей визначення митної вартості, яке кореспондується з обов`язком декларанта надавати відомості для підтвердження митної вартості, які повинні базуватися на підтверджених документально об`єктивних даних, та піддаватися обчисленню. Однак, позивач не надав жодних витребуваних документів, не спростував сумнівів митниці щодо заявленої митної вартості та не довів, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів, що не дало можливості митниці перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі та стало підставою для визначення митної вартості не за першим методом, а інакше таку вартість визначити не було можливості.

Зауважує, що картка відмови лише містить інформацію про причини відмови та роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує здійснення митного оформлення, не с за своєю природою рішенням контролюючого органу та не породжує жодних правових наслідків. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивачем заялено наступні виоги - визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2025/100023/2 від 21.01.2025 року та винесену на його підставі картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/000146, разом з цим судом встановлено, що позивачем фактично оскаржується рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2025/100023/2 від 21.01.2025 року та винесену на його підставі картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/000146.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАЙМ КЕМІКАЛЗ» уклало зовнішньоекономічний контракт №12032024 від 20 березня 2024 року з компанією Постачальником Guangzhou Monsa Chemical.

На попередню оплату 25 вересня 2024 року Постачальник виставив Проформу-Інвойс №MS24-0925033G. 30 вересня та 23 грудня 2024 року ТОВ «Прайм Кемікалз» оплатило вищевказану проформу, підтвердженням чого являються банківські документи про іноземний переказ коштів SWIFT № Р127 та №Р480. Товар було оплачено повністю, згідно погоджених умов оплати.

13 листопада 2024 року, після отримання 25% попередньої оплати, Постачальником було виставлено Інвойс №MS24092503OG-3, який є документом приймання-передачі партії товару та супроводжує товар у дорозі.

Відповідальність за доставку даної партії товару було покладено на Постачальника за морське перевезення до порту міста Гданськ (Польща), на Покупця ТОВ «ПРАЙМ КЕМІКАЛЗ» від порту Гданська до України.

Постачальник Guangzhou Monsa Chemical організувало доставку партії Товару до порту призначення м. Гданськ, Польща, підтвердженням чого являється міжнародна транспортна накладна морського перевезення Коносамент №MEDUYR099233.

Для організації доставки товару від Порту м. Гданськ на митну територію України, ТОВ «ПРАЙМ КЕМІКАЛЗ» скористалося послугами ТОВ «ЛАМАНШ ШИЛІНГ», з яким у позивача існують довготривалі взаємовідносини згідно укладеного договору К-ЛШ-150623 про транспортно-експедиторське обслуговування від 15.06.2023 року. На організацію транспортної експедиції вищевказаного вантажу, ТОВ «ПРАЙМ КЕМІКАЛЗ» уклало із ТОВ «ЛАМАНШ ШИПІНГ» 23 грудня 2024 року заявку №LVLAM 12034 на організацію транспортного перевезення вантажу у контейнері з порту м. Гданськ до України (Львівська область, с. Бірки, вул. Лугова 1).

Підтверджуючими транспортне перевезення вантажу від порту м. Гданськ до України є рахунок та довідка ТОВ «ЛАМАННІ ШИЛІНГ» із детальним зазначенням наданих послуг.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, декларантом - ФОП ОСОБА_1 була подана митна декларація № 25UA98U0 від 20.01.2025. Декларантом визначено митну вартість товару за основним методом - ціною договору (контракту) та заявлено у митній декларації фактурну вартість на рівні 868 126,4256 гривень (вартість товару 20608 Долар США * 42,1257 курс Долар США до гривні) + 66493,6475 гривень транспортно- експедиторські витрати, загальна вартість в декларації рядок 45-46 визначена 934620,07 гривень.

На підтвердження заявленого рівня складових митної вартості товарів, згідно картки відмови № UA209230/2025/000146, позивач надав митному органу такі документи: Пакувальний лист (Packing list) б/н від 13.11.2024; Рахунок-проформа (Proforma invoice) MS24-0925033G від 25.09.2024; Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) MS24-0925030G-3 від 13.11.2024; Коносамент (Bill of lading) MEDUYR099233 від 13.11.2024; Накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) 31513700 від 15.01.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 4181 від 19.01.2025; Декларація про походження товару (Declaration of origin) MS24-0925030G-3 від 13.11.2024; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу 209050/2025/05 від 19.01.2025; Платіжні документи, що підтверджують вартість товару від 02.10.2024 та від 23.12.2024; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг LS-4615857 dsl 13.01.2025; Довідка про транспортні витрати від 13.01.2025; Документ, що підтверджує вартість страхування AGUZ08024224QAA1PYVI від 02.12.2024; Специфікація №8 від 25.09.2024; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу 12032024 від 20.03.2024; Договір про надання послуг митного брокера 10/07 від 10.07.2023; Договір (контракт) про перевезення ПК-ЛШ-150623 від 15.06.2023; Інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, зґенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) 12383548; Заявка №LVLAM12034 від 26.12.2024.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.53 Митного кодексу України, відповідач витребував у позивача додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

Декларант додатково надав митному органу проформи - інвойс; копію митної декларації країни відправлення від 07.11.2024 № 65172941.

За результатами розгляду поданих документів, Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/100023/2 від 21.01.2025. Відмову у митному оформленні товарів відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/000146.

Відповідно до графи 33 вказаного рішення, митним органом встановлено наступні розбіжності:

- відповідно до вимог п. 2.1 зовнішньоекономічної угоди від 20.03.2024 № 12032024 визначено, що якість товару повинна відповідати вимогам нормативно-технічної документації та підтверджуватись відповідним документами (сертифікат відповідності, сертифікат якості, гігієнічний висновок тощо). Проте даний документ декларантом не надано митному органу, що суперечить вимогам положень даної угоди;

- відповідно до вимог п. 3.3 зовнішньоекономічної угоди від 20.03.2024 № 12032024 визначено, що при кожній поставці товару Продавець зобов`язаний надати Покупцеві разом з товаром наступний пакет документів у тому числі митну декларацію країни відправлення. Проте даний документ декларантом не надано митному органу, що суперечить вимогам положень даної угоди;

- відповідно до вимог п. 3.4 зовнішньоекономічної угоди від 20.03.2024 № 12032024 визначено, що після митного оформлення експорту Продавець зобов`язаний надати Покупцю якісну копію сертифікату походження товару. Проте даний документ декларантом не надано митному органу, що суперечить вимогам положень даної угоди;

- відповідно до вимог п. 6.1 зовнішньоекономічної угоди від 20.03.2024 № 12032024 визначено, що зобов`язання сторін по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами Замовлення Покупця. Покупець передає Продавцеві Замовлення в якому зазначає найменування, кількість, асортимент товару. Проте даний документ декларантом не надано митному органу, що суперечить вимогам положень даної угоди;

- відповідно до вимог п. 4.1.3.1 договору про ТЕО від 15.06.2023 № ПК-ЛШ-150623 визначено, що при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт, платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати пов`язані з тами перевезенням (навантаження, розвантаження, агентські портові збори, тощо) клієнт сплачує протягом 3 банківських днів з моменту виставлення рахунку але до вивозу вантажу з порту. Проте банківський платіжний документ декларантом не надано митному органу, що суперечить вимогам положень даної угоди;

- У графі «країна здійснення торгівлі» митної декларації країни відправлення від 07.11.2024 № 65172941 вказано HKG, що суперечить положенням угоди купівлі продажу. Тому даний документ не може бути використаний, як підтвердження даних щодо повноти нарахування митної вартості товару, який оцінюється.

Митницею було застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ) для визначення митної вартості. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала: товару №1 - МД № UA209230/2024/035061 від 19.04.2024 де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 1,04 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.

Не погоджуючись із згаданими рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України).

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено частиною третьою ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно із ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною третьою ст.54 МК України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч.6 ст.54 МК України).

Згідно із ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно із ч.2 ст.57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою цієї ж норми передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч.2 ст.64 МК України).

Суд встановив, що позивачем одночасно із митними деклараціями було надано відповідачу документи для підтвердження митної вартості товару і обраний основний метод її визначення за ціною договору купівлі-продажу (контракту), а також додаткові документи.

Відповідач надіслав декларанту, відповідно до вимог частин другої-третьої статті 53 МК України, вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Щодо наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимог про надання додаткових документів, суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Натомість відповідач, не вказавши які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи можуть їх підтвердити, поставив позивача у невизначене становище.

Суд також зазначає, що відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

У відповідності до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі №815/6827/17.

Суд встановив, що відповідачем під час запитування додаткових документів не було повідомлено позивачу, які саме підстави послугували причиною для запитування додаткових документів, а направлено запит про надання повного переліку документів, що передбачений ч. 3 ст. 53 МК України.

З цього приводу суд звертає увагу, в першу чергу, на те, що Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 по справі № 804/4365/16 сформував правовий висновок щодо протиправності вимог митних органів надавати всі документи, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України.

З огляду на вищевикладене, суд висновує, що вимога надати всі документи за загальним переліком, безвідносно їхньої релевантності в кожному конкретному випадку, є безпідставною та такою, що направлена на позбавлення декларанта можливості надати документи, які б стосувалися дійсних зауважень митного органу. Вимога із загальним переліком документів та без зазначення конкретних сумнівів митного органу може мати тільки одну мету - створення формальних підстав для відмови у визнанні митної вартості.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналізуючи наведені в оскаржуваному рішенні № UA209000/2025/100023/2 від 21.01.2025 про коригування митної вартості товарів підстави його винесення, суд зазначає наступне.

Щодо твердження відповідача про не надання документів щодо якості товару, суд суд вважає підставним спростування позивача, що сертифікат якості - це документ підтверджуючий характеристики товару, тому ТОВ «ПРАЙМ КЕМІКАЛЗ» не надавав його як документ для розмитнення, оскільки згідно з ч.2 ст.53 Митного кодексу України сертифікат якості не є первинним документом, що підтверджує митну вартість товарів, тому надання/чи не надання сертифікату якості декларантом до розмитнення жодним чином не впливає на вартість товару, адже не містять вартісних показників.

Відповідачем не вказано яким чином сертифікат якості впливає на заявлену позивачем митну вартість товару. Наявність чи відсутність сертифіката якості жодним чином не впливає на вартість товару, оскільки не містить вартісних показників товару про, які сторони домовились згідно з контрактом.

Щодо твердження відповідача про не подання декларантом митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач вказав, що додатково декларантом було подано копію митної декларації країни відправлення від 07.11.2024 № 65172941. Водночас, відповідач у рішенні вказав, що даний документ не може бути використаний, як підтвердження даних щодо повноти нарахування митної вартості товару, який оцінюється, оскільки у графі «країна здійснення торгівлі» вказано HKG, що суперечить положенням угоди купівлі продажу.

Зі змісту Контракту №12032024 від 20.03.2024, укладеного між позивачем та компанією Guangzhou Monsa Chemical, суд встановив, що вказана компанія знаходиться в Гонконгу (Hong Kong).

Суд погоджується із доводами позивача про те, що абревіатура HKG позначає саме Гонконг (Hong Kong) як спеціальний адміністративний регіон Китаю.

Поданими декларантом документами, зокрема, інвойсом №MS24092503OG-3 від 13.11.2024, підтверджується, що країною походження імпортованого товару є Китай.

Крім цього, митна декларація країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів.

Щодо не подання декларантом копії сертифікату походження товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 43 МК України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.

У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати митному органу для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові документи.

Отже, сертифікат про походження товару є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, а не його ціну.

Як зазначалось вище, декларант подав до митного оформлення Контракт №12032024 від 20.03.2024, інвойс та митну декларацію країни відправлення, в яких вказана країна походження товару - Китай, що також зазначено в поданій до митного оформлення декларації.

Таким чином, посилання відповідача на ненадання декларантом сертифікату про походження товару є безпідставними, та жодним чином не підтверджує, як це впливає на рівень заявленої митної вартості товару.

Щодо не подання декларантом замовлення, в якому зазначає найменування, кількість, асортимент товару, суд зазначає, що замовлення (заявка) до Контракту не є первинним документом, який містить інформацію про вартість товару, оскільки у заявці може міститися виключно кількість та асортимент товару, і така заявка не має жодного значення для числових визначень митної вартості. На законодавчому рівні відсутнє визначення обов`язкових реквізитів заявки до зовнішньоекономічного контракту, а тому вимога щодо її подання є необґрунтованою.

Крім цього, декларантом подано Специфікацію №8, що відповідає п. 4.2 Контракту №12032024 від 20.03.2024, у якій зазначено опис товару, його кількість та вагу, упакування та кількість упаковок та вартість товару.

Щодо твердження відповідача про не надання банківського платіжного документу на підтвердження понесених витрат за послуги з перевезення вантажу морським сполученням в режимі імпорт та супутніх витрат, пов`язаних з таким перевезенням (навантаження, розвантаження, агентські портові збори, тощо), суд зазначає таке.

Відповідно до матеріалів справи, постачальник Guangzhou Monsa Chemical організувало доставку партії товару до порту призначення м. Гданськ, Польща, підтвердженням чого є поданий декларантом до митного оформлення Коносамент для морських перевезень №MEDUYR099233.

Згідно договору про ТЕО від 15.06.2023 № ПК-ЛШ-150623, ТОВ «ЛАМАНШ ШИЛІНГ» як Експедитором не надавались послуги морського перевезення.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачем не понесено витрат на перевезення вантажу морським сполученням в режимі імпорт та супутніх витрат, пов`язаних з таким перевезенням (навантаження, розвантаження, агентські портові збори, тощо), внаслідок чого вимога митного органу про надання відповідного банківського платіжного документу є безпідставними та необгрунтованими.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

На підтвердження понесених транспортних витрат декларантом надано рахунок-фактуру про надання транспортних послуг, довідку транспортних витрат, договір експедиції та заявку, що підтверджується відомостями картки відмови №UA209230/2025/000146.

Таким чином, позивачем надано митному органу достатні документи для підтвердження вартості транспортування товару.

Оцінюючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд враховує, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відсутнє належне обґрунтування неможливості застосування методів 2а, 2б, 2в, 2г. Застосування резервного методу та визначення митної вартості імпортованого товару обґрунтовано митницею використанням інформації з баз даних ЄАІС Держмитслужби та зазначенням номеру та дати митної декларації для товару, та вартості такого товару.

В графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вказані номер та дата митної декларації № UA209230/2024/035061 від 19.04.2024, що слугувала джерелом інформації для прийняття рішення про коригування митної вартості. При цьому відповідач не пояснив аргументацію обрання саме цієї декларації в якості джерела інформації для визначення митної вартості, а не будь-яких інших. Суд констатує, що митний орган не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, а також детальної інформації про товари, які було використано в якості джерела інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо. Тому зазначення лише номера та дати митної декларації, яка з неочевидних суду причин була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування її вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару та свідчить про свавільність оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведені мотиви, суд робить висновок, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, а відповідач не довів правомірності прийнятих ним рішення про коригування митної вартості товарів в частині визначення митної вартості імпортованого товару.

З огляду на викладене, суд робить висновок про те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/100023/2 від 21.01.2025 не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/000146, суд зазначає, що у постанові від 23.07.2021 року у справі № 820/3979/17 Верховний Суд зазначив наступне: «Оскільки оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятих рішень про коригування митної вартості, вимогу про визнання її протиправною правомірно визнано судами обґрунтованою».

Відтак, беручи до уваги вказані висновки, адміністративний позов у цій частині також підлягає задоволенню.

При цьому, судом не беруться до уваги інші посилання відповідача, з огляду на встановлені обставини.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів UA209000/2025/100023/2 від 21.01.2025 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/000146.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Кемікалз» (вул. Героїв Крут, будинок 2, секція 3, квартира 5, с. Сокільники, Пустомитівський р-н., Львівська обл., ) за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (вул. Т. Костюшка, 1, м.Львів, ) сплачений судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 05.01.2026 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович