Справа № 280/9657/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

06 січня 2026 рокуСправа № 280/9657/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1), Комунального некомерційного підприємства «Міська Лікарня №7» Запорізької міської ради (далі відповідач 2), Військово-лікарської комісії при комунальному некомерційному підприємстві «Міська Лікарня №7» Запорізької міської ради (далі відповідач 3), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), оформлену у вигляді висновку (довідки) ВЛК від 01.09.2025 №2025-0901-1632-0538-3;

зобов`язати ВЛК при КНП «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради провести повторний медичний огляд ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та прийняти постанову про ступінь його придатності до військової служби відповідно до висновків суду.

Ухвалою від 10 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/9657/25.

05 січня 2026 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

1. зупинити дію висновку ВЛК №2025-0901-1632-0538-3 від 01.09.2025, якою позивача було визнано повністю придатним до військової служби до набрання законної сили рішення суду у цій справі;

2. заборонити ТЦК та СП, військовим частинам, ВСП та іншим уповноваженим органам: вчиняти дії, спрямовані на примусове повернення позивача до військової частини; кваліфікувати відсутність позивача як самовільне залишення військової частини; застосовувати до позивача будь-які заходи примусу, пов`язані з проходженням військової служби до вирішення справи по суті.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що 01.09.2025 позивач був мобілізований на підставі висновку ВЛК №2025-0901-1632-0538-3, який не врахував наявні у нього тяжкі хронічні захворювання, а саме: цукровий діабет 1тип, важка форма, стадія субкомпенсації; діабетична ретинопатія обох очей; діабетична ангеопатія та полінейропатія нижніх кінцівок; діабетична нефропатія ХХН ІІ ст. (ШКФ 67 мл/хв.); змішаний розлад особистості F61.0; супутні ускладнення, підтверджені стаціонарним лікуванням. Медичними документами прямо встановлено, що за станом здоров`я позивача протипоказана важка фізична праця та дії у високому психоемоційному навантаженні, що фактично унеможливлює проходження військової служби. Позивач вказує, що існує реальна загроза: його примусового повернення до військової учбової частини; незаконної кваліфікації його відсутності як СЗЧ; заподіяння непоправної шкоди його життю та здоров`ю, оскільки виконаня військових обов`язків у такому стані є медичним протипоказанням та смертельно небезпечним. У разі не вжиття заходів забезпечення позову виконання можливого рішення суду про визнання дій протиправними, та скасування висновку ВЛК буде фактично унеможливлене, а права та інтереси можуть бути безповоротно порушені.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та наведені в обґрунтування для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд зазначає наступне.

За правилами частини 1 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

За приписами частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.2 ст.151 КАС України).

Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006).

Предметом позову, забезпечити який просить позивач, є визнання протиправною та скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену у вигляді висновку (довідки) ВЛК від 01.09.2025 №2025-0901-1632-0538-3 та зобов`язання ВЛК при КНП «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради провести повторний медичний огляд ОСОБА_1 та прийняти постанову про ступінь його придатності до військової служби відповідно до висновків суду.

Заходи забезпечення позову, які позивач просить суд вжити, фактично стосуються проходження військової служби, натомість спір, який виник між сторонами у розглядуваній справі, стосується висновку ВЛК.

Тобто, частина вищезазначених заходів забезпечення позову, які позивач просить суд вжити, фактично виходять за межі заявлених позовних вимог та не є дотичними до предмета ініційованого позивачем спору.

При цьому, заявник просить забезпечити позов шляхом заборони військовій частині, яка не є стороною у справі, а також ВСП та іншим уповноваженим органам, вчиняти дії, спрямовані на примусове повернення позивача до військової частини, кваліфікувати відсутність позивача як самовільне залишення військової частини, застосовувати будь-які заходи примусу, пов`язані з проходженням військової служби до вирішення справи по суті, що відповідно охоплюється широким колом суб`єктів, які загалом не є та не заявлені позивачем як сторонами у справі.

Таким чином, заявлений захід забезпечення позову не співвідноситься та не відповідає змісту заявлених позовних вимог.

Щодо можливого настання негативних наслідків, на що також звертає увагу позивач у своїй заяві, то такі доводи не можуть визнаватись достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються на припущеннях. Більше того, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 вересня 2019 року у справі № 826/13306/18.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 03 травня 2023 року у справі №640/15534/22 вказав на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, фактичні обставини справи, підлягають встановленню та оцінці судом на підставі зібраних у справі доказів й аналізу релевантних норм права, під час вирішення справи по суті.

Суд наголошує, що саме суб`єкт звернення з відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати та довести існуванням передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою частини першої статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи заявника на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, що уже містяться у наданих матеріалах, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви та, як наслідок, про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-157, 241, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 15-днів з моменту її підписання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова