Справа № 420/38305/25
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши в письмовому провадженні в приміщені суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дії та стягненні безпідставно стягнутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому з урахуванням уточнення просить визнати протиправними дії державного виконавця, що полягали у незаконному відкритті виконавчого провадження №76042423 від 20.09.2024 року, неправомірному примусовому стягненню коштів, протиправній відмові повернути позивачу безпідставно стягнуті кошти викладені у листі №192866 від 10.11.2025 року. Стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнути кошти у розмірі 20769грн. В обґрунтування вимог вказує, що 07 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі -ТЦК та СП) виніс постанову №4240 про накладення на нього адміністративного штрафу в сумі 17 000 грн за ст. 210 КУпАП. 19 серпня 2024 року він подав позов до суду про оскарження цієї постанови. Таким чином, з моменту подання позову перебіг строку звернення постанови до виконання було зупинено. Незважаючи на це, 20 вересня 2024 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі зазначеної постанови, яка на той момент не набула законної сили. У подальшому з його банківських рахунків було незаконно списано кошти: 24.10.2024-8 878,91 грн; 28.02.2025 -28 890,09 грн; загалом 37 769 грн. Після списання коштів він звернувся до виконавчої служби та повідомив, що постанова оскаржується в судовому порядку. Незважаючи на це, виконавче провадження не було зупинено, і кошти було стягнуто повністю. 15 травня 2025 року суд ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову щодо скасування штрафу у 17 000 грн. Таким чином, законною є лише сума 17 000 грн, тоді як решта стягнених коштів (20 769 грн) була безпідставно вилучена. Таким чином, відкриття виконавчого провадження до набрання постановою законної сили, а також стягнення коштів у подвійному розмірі є протиправними діями державного виконавця, які спричинили безпідставне збагачення державного бюджету за його рахунок.

Ухвалою судді від 18.11.2025 року позов залишено без руху та позивачу наданий 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Ухвалою судді від 28.11.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач надав до суду відзив у якому з вимогами не погодився з підстав того, що 20.09.2025р. державним виконавцем, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої разом із супровідним листом за вих. № 176036 надіслані на адресу сторін виконавчого провадження для відома та виконання з дотриманням вимог ст. 28 Закону (рекомендованою кореспонденцією, трекінг поштового відправлення 440, однак згідно відмітки поштового оператора на конверті, лист повернуто до Відділу у зв`язку із закінченням терміну зберігання). У встановлений Законом термін постанова про відкриття виконавчого провадження сторонами не оскаржувалась.

20.09.2024 року виконавцем, керуючись ст. 42 Закону винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, копії якої

разом із супровідним листом направлено сторонам виконавчого провадження з дотриманням вимог ст. 28 Закону (копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням).

Виконавцем, керуючись ст. 3, 27, 40 Закону винесено постанову про стягнення виконавчого збору, копію якої разом із супровідним листом направлено сторонам виконавчого провадження з дотриманням вимог ст. 28 Закону (копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням). З метою забезпечення своєчасного та повного виконання рішення виконавцем, керуючись вимогами Закону винесено та направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, а сторонам до відома постанову про арешт майна боржника.

Виконавцем, керуючись ст. 18 Закону направлено запит до органів та установ, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника про наявність майна, що зареєстроване за боржником.

Згідно відповіді МВС України за боржником зареєстровано транспортний засіб.

Керуючись ч. 3 ст. 36 Закону виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, копію якої направлено до поліції для виконання та сторонам виконавчого провадження для відома.

Грошові кошти стягнуті з банківського рахунку боржника у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 37 769,00 грн., що надійшли на депозитний рахунок Хаджибейського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) перераховано за належністю.

05.03.2025 року виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження 76042423 на підставі п. 9 ст. 39 Закону (фактичне повне виконання рішення) копії, якої разом із супровідним листом направлено сторонам та органу чи посадові особі, що видав виконавчий документ. В той же час, КУпАП не визначено, що оскарження постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності зупиняє її дію, як помилково зазначає позивач. Зазначає, що державний виконавець у визначений ч.5 ст.26 Закону №1404-УІІІ строк приймає до примусового виконання виконавчий документ (тобто відкриває виконавче провадження), який містить відомості про набрання ним законної сили. При цьому, обов`язку перевірки державним виконавцем відомостей про набрання виконавчим документом законної сили Закон №1404-УІІІ не містить. Отже, у державного виконавця, в даному випадку, відсутній обов`язок встановлений законодавством, перевіряти, зокрема, і наявність судового провадження. У добровільному порядку штраф позивачем сплачений не був, а тому стягувачем було звернуто виконавчий документ до примусового виконання. Відділ вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, яка задоволенню не підлягає.

Позивач надав до суду заперечення на відзив, у яких з посиланням на ст.291 КУпАП вказує, що з моменту подання позову про оскарження постанови (у його випадку - 19 серпня 2024 року) постанова ІНФОРМАЦІЯ_2 ) N94240 від 07 серпня 2024 року не підлягала примусовому виконанню до винесення судового рішення (15 травня 2025 року). Оскарження не лише зупиняє перебіг строку, а й унеможливлює звернення постанови до виконання. Таким чином, відкриття виконавчого провадження №76042423 від 20 вересня 2024 року було передчасним І протиправним, оскільки постанова не набула законної сили через оскарж

Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, встановив наступні обставини.

07 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі -ТЦК та СП) постановою №4240 наклав на ОСОБА_1 адміністративний штраф у сумі 17 000 грн за скоєння правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП. В абз. 3 резолютивною частини вищезазначеної постанови вказано, що відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів органами примусового виконання підлягає стягненню штраф у подвійному розмірі.

Вказану постанову позивач особисто отримав 09.08.2024 року, про що свідчить його підпис на постанові №4240.

30.09.20214 року ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове стягнення та відкриття виконавчого провадження до якої додав постанову №4240 від 07.08.2024 року (вх.№26273) у якій просив стягнути з відповідача суму штрафу 34000грн.

20.09.2024 року постановою ст.державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Галанчука О.М. відкрито виконавче провадження ВП 76042423 по примусовому виконанню постанови №4240 та стягненню з боржника суми штрафу 34000грн.

Вказану постанову було направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку АТ Укрпошта, та повернути з довідкою про причини невручення -за закінченням терміну зберігання.

Також постановою ст.державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Галанчука О.М. від 20.09.2024 року стягнуто з боржника виконавчий збір 3400грн. та іншою постановою від 20.09.2024 року визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 369 грн.

Постановою ст.державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Галанчука О.М. від 20.09.2025 року ВП 76042423 накладений арешт на кошти боржника у розмірі 37769грн.

Надалі вказана сума 37769грн. була стягнута з банківського рахунку боржника у АТ КБ «Приватбанк» та надійшла на депозитний рахунок Хаджибейського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ м.Одеса та перераховано за належністю.

05.03.2025 року ст.державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Галанчуком О.М. складено постанову про закінчення виконавчого провадження 76042423.

29.10.2025 року позивач подав до відповідача заяву про повернення коштів у сумі 20769грн. на його рахунок через те, що стягнення коштів відбулось до набрання постановою №4240 від 07.08.2024 року законної сили.

12.11.2025 року відповідач за результатами розгляду заяви позивач надав відповідь вих.№5029/Р-6404-03.2/03.2-06, якою з посиланням на те, що постанова №4240 набрала законної сили 21.08.2024 року та стягнення 34000грн. штрафу, 3400грн. виконавчого збору (10% від суми штрафу) та мінімальні витрати на виконавче провадження -369грн. зазначив про відсутність підстав для повернення грошових коштів стягнутих з рахунку позивача.

Позивач не погодився з вказаною відмовою відповідача повернути гроші та звернувся до суду з вказаним позовом.

Також судом встановлено, що позивач оскаржив постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 №4240 до Малиновського районного суду міста Одеси.

Ухвалою судді Малиновського районного суду міста Одеси від 02.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №521/13293/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови про адміністративного правопорушення.

15.05.2025 року Малиновський районний суд міста Одеси по справі №521/13293/24 прийняв рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 про скасування постанови про адміністративне правопорушення залишив без задоволення.

Вказане рішення набрало законної сили 27.05.2025 року.

Джерела права та висновки суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно статті 3 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень;

10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами;

11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що у виконавчому документі зазначаються наступні відомості: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта […] боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до 4 цієї ж статті виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); […].

Як вбачається з постанови начальника Халжибейського районного ТЦК від 07 серпня 2024 року № 4240, вона містить відомості, зазначені у ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII, в тому числі відомості про набрання нею законної сили.

Згідно статті 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови .

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як встановлено судом, 07.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв постанову про накладення штрафу на позивача, яку він отримав 09.08.2024 року, та у якій зазначено, що вона може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення, та з урахуванням її отримання 09.08.2024 року позивачем строк на її оскарження сплив 20.08.2024 року, та позивач не надав суду докази того, що він протягом 10 -ти днів з дня її отримання звернувся до суду для її оскарження, та у постанові №4240 поданої до державної служби на виконання вказано, що вона набрала законної сили 21.08.2024 року.

За змістом частин першої, четвертої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно частини першої статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Частиною другою цієї статті передбачено, що у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених положень КУпАП свідчить, що постанова про накладення штрафу у справі про адміністративне правопорушення підлягає примусовому виконанню лише у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови або з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення - у разі оскарження постанови.

Лише по завершенню цих п`ятнадцяти днів постанова про накладення штрафу у справі про адміністративне правопорушення набуває статусу виконавчого документа та може бути пред`явлена для примусового виконання до органу державної виконавчої служби.

Та суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач протягом 15-ти днів з дня вручення постанови (09.08.2024р.), тобто до 25.08.2024 року сплатив штраф 17000грн., та не оскаржив постанову ІНФОРМАЦІЯ_6 до суду, а тому суд не вбачає протиправності у діях державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №.09.2024 року.

Наведене дає підстави для висновку, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_6 від 07.08.2024 №4240 фактично набула статусу виконавчого документа.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, так виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до п. 2 розділу VI Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

У постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 20.09.2024 наведений розрахунок суми, що підлягає стягненню з боржника, а саме 369 грн.

Керуючись до ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

6. У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

7. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

8. Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

9. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VШ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

10. Виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулюваня спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, зокрема накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктом 8 Розділу VШ Інструкції з організації примусового виконання рішень на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника в національній та іноземній валютах, інші цінності, в тому числі на кошти на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону, яка регламентує особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, не підлягають арешту кошти, що перебувають на рахунках зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що перебувають на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що перебувають на таких рахунках.

Відповідно до ст. 52 Закону України, яка регламентує особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, не підлягають арешту кошти, що перебувають на рахунках зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що зазначений виконавчий документ -постанова про відкриття виконавчого провадження відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», не закінчився строк пред`явлення його до виконання, і він пред`явлений на виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, 20.09.2024 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та арешт коштів боржника ВП №76042423.

Таким чином, суд дійшла висновку, що оскільки виконавчий документ згідно статтей 3,4,5,11,12 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 403 КУпАП підлягає задоволенню в відкритті виконавчого провадження, отже у державного виконавця не було підстав повернути постанову стягувачу або завершувати провадження.

Частиною 1 ст. 38 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, суд дійшов висновку, що державний виконавець у визначений ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII строк приймає до примусового виконання виконавчий документ (відкриває виконавче провадження), який містить відомості про набрання ним законної сили.

При цьому обов`язку перевірки державним виконавцем відомостей про набрання виконавчим документом законної сили Закон № 1404-VIII не містить.

Судом для вирішення спору враховано висновки Верховного Суду у постанові від 6 травня 2020 року у справі № 815/6844/17 відповідно до яких органи ДВС і приватні виконавці у силу Закону України «Про виконавче провадження» не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку, перевірки правильності заповнення найменувань сторін виконавчого провадження тощо. Отримавши виконавчий документ, державний виконавець обтяжений обов`язком винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня.

Суд зауважує, що оскарження постанов в судовому порядку не зупиняє її виконання, а у державного виконавця відсутній обов`язок встановлений законодавством, перевіряти наявність відповідного судового провадження.

Водночас, жодної інформації, щодо оскарження постанови № 4240 у судовому порядку ні стягувачем ні боржником до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) протягом часу виконавчого провадження 76042423 надано не було.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Малиновського районного суду м.Одеси по справі №521/13293/24, яким відмовлено позивачу у скасуванні постанови №4240 набрало законної сили 27.05.2025 року та доказів того, що позивач протягом 15 днів тобто до 12.06.2025 року або пізніше добровільно сплатив суму штрафу 17000грн. матеріали справи не містять.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що постанова ст.державного виконавця Галанчука О.М. про відкриття виконавчого провадження № АСВП: 76042423 від 20.09.2024 року відносно ОСОБА_1 щодо стягнення з нього штрафу на користь держави в сумі 34000,00 грн відповідно до постанови Хаджибейського РТЦКтаСП від 07 серпня 2024 року № 4240 була винесена правомірно та не підлягає скасуванню.

Суд вважає за необхідне зауважити, що в межах цієї справи позивачем оскаржується саме постанова про відкриття виконавчого провадження.

При цьому постанова про стягнення виконавчого збору позивачем не оскаржувалась та є чинною, а тому підстав для повернення стягнутих з позивача виконавчого збору та також витрат на виконавче провадження у відповідача відсутні.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог, то розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65005 м. Одеса, вул. Старицького, 10А) .

Суддя Е.А.Іванов

.