Справа № 160/31346/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 грудня 2025 р.Справа № 160/31346/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши у місті Дніпрі в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру МВС №1248 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру МВС №1248, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС №1248 від 03 вересня 2025 року щодо реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу: легковий автомобіль марки Chery Tiggo4 з номером кузова (шасі) НОМЕР_1 , 2020 року випуску, тип транспортного засобу Універсал з лізингодавця АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на належного набувача права власності на вказаний ТЗ ОСОБА_1 ;

- зобов`язати регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС №1248 провести реєстраційні (перереєстраційні) дій щодо оформлення права власності на транспортний засіб: легковий автомобіль марки Chery Tiggo4 з номером кузова (шасі) НОМЕР_1 , 2020 року випуску, тип транспортного засобу Універсал з лізингодавця АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на належного набувача права власності на вказаний ТЗ ОСОБА_1 згідно наданого пакету документів для переоформлення автомобіля на ім`я ОСОБА_1 за інструкцією на порталі ГСЦ МВС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він набув право власності на автомобіль марки Chery Tiggo4 з номером кузова (шасі) НОМЕР_1 , 2020 року випуску у зв`язку із виконанням умов договору фінансового лізингу № №KRH0A-00000031 від 29.09.2020, проте, відповідачем протиправно було відмовлено в реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу з посилання на наявність відомостей про власника транспортного засобу АТ КБ «Приватбанк» в Єдиному реєстрі боржників.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

05.11.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивачем було виконано свої зобов`язання за укладеним з АТ КБ «Приватбанк» Договором фінансового лізингу №KRH0A-00000031 від 29.09.2020 на придбання транспортного засобу марки Chery Tiggo4 з номером кузова (шасі) НОМЕР_1 , 2020 року випуску, тип транспортного засобу Універсал, вартістю 393509,00 грн. Позивач звернувся до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) в особі територіального сервісного центру МВС № 1248 для перереєстрації вказаного транспортного засобу. Проте, позивачу було надано відмову, оскільки на момент звернення позивача, власником данного транспортного засобу був і є - АТ КБ «Приватбанк», запис про якого міститься в Єдиному державному реєстрі боржників. Також звернув увагу, що відповідач не уповноважений та не наділений правом вносити відомості до Єдиного реєстру боржників. Отже, відповідач вважає, що територіальний сервісний центр МВС № 1248, відмовляючи у перереєстрації транспортного засобу на позивача, діяв у межах своїх дискреційних повноважень.

Окремо відповідач зазначив про обрання позивачем неефективного способу захисту свого права власності на транспортний засіб.

14.11.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що за умовами договору, укладеного між позивачем та банком, при належному та повному виконанні вказаних умов, право на майно перейшло до позивача та таке майно не належить банку боржнику за реєстром. При цьому, виконання умов договору між сторонами, подальший перехід права власності повністю відповідає засадам Цивільного кодексу України та не може бути обмежений Законом та/або підзаконними актами. Зауважив, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вирішуючи питання чи належить справу розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання спірних правовідносин, здійснюється на підставі положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про фінансовий лізинг", Закону України "Про дорожній рух", Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів № 1388 від 7 вересня 1998 року (далі - Порядок № 1388).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

За змістом наведеної норми позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Право власності може захищатися пред`явленням позову про визнання цього права. Такий позов може бути пред`явлений до будь-якої особи, яка словами чи діями заявила про свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи. Позивач, пред`являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій або ухилення від вчинення необхідних дій, які можуть розцінюватися як невизнання чи оспорювання права власності.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах.

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Частиною 4 статті 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", визначено, що об`єкт фінансового лізингу підлягає реєстрації у випадках та порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до абзацу другого частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

За змістом статті 34 Закону України "Про дорожній рух", державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.

Відповідно до абзацу першого пункту 15 Порядку №1388, державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після проведення уповноваженими особами сервісного центру МВС перевірки відповідних документів та/або відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державному Реєстрі атестованих судових експертів, автоматизованій базі даних про розшукувані транспортні засоби, банку даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірки відомостей про обмеження відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також відомостей про адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), що містяться в Єдиному державному демографічному реєстрі (крім внутрішньо переміщених осіб, інформація щодо яких підтверджується даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб), відомостей про особу, що містяться в Єдиному реєстрі боржників, Державному реєстрі санкцій, відповідних базах даних та державних реєстрах щодо осіб, які перебувають у розшуку, перевірки дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей, дійсності сертифіката відповідності за реєстром сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання, документів, що підтверджують правомірність придбання, відомостей щодо митного оформлення транспортних засобів за єдиною автоматизованою інформаційною системою митних органів, відомостей за автоматизованою системою реєстрації гуманітарної допомоги, а також установлення відповідності конструкції вимогам правил та нормативів шляхом отримання відповідних відомостей із таких баз даних і реєстрів. За результатами таких перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться відповідний напис про їх проведення, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) і дати (крім випадків подання заяви в електронній формі через електронний кабінет водія або засобами Порталу Дія).

Абзацом дев`ятим-чотирнадцятим цього пункту визначено, що у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється, крім випадків, коли: - перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням; - транспортний засіб придбано на електронному аукціоні в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження"; - транспортний засіб отримано в рахунок погашення боргу в порядку, установленому статтею 61 Закону України "Про виконавче провадження"; - транспортний засіб придбано в порядку, установленому статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"; - транспортний засіб безоплатно отримано відповідно до пункту 14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 №985.

За обставинами справи ОСОБА_1 (позивач) 29 вересня 2020 року оформив договір фінансового лізингу №KRH0A-00000031 у Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» (лізингодавець).

Предметом вказаного договору був транспортний засіб, а саме, легковий автомобіль марки Chery Tiggo4 з номером кузова (шасі) НОМЕР_1 , 2020 року випуску, тип транспортного засобу Універсал, вартістю 393509,00 грн. (триста дев`яносто три тисячі п`ятсот дев`ять гривень 00 копійок) у тому числі ПДВ.

Листом від 14.08.2025 року лізингодавець інформував позивача, що останнім виконані всі умови укладеного договору та надав позивачу повний пакет документів для переоформлення автомобіля на ім`я позивача згідно інструкції на порталі ГСЦ МВС України Акт звірки взаєморозрахунків та перехід права власності по фінансовому лізингу, Акт приймання-передачі транспортного засобу, Договір купівліпродажу предмету лізингу, Довідка про перебування транспортного засобу на військовому обліку.

02 вересня 2025 року позивач звернувся з відповідною заявою до відповідача щодо перереєстрації автомобіля Chery Tiggo4, 2020 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Листом від 03 вересня 2025 року відповідач повідомив позивача про те, що в ході проведення перевірки встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» значиться боржником в Єдиному реєстрі боржників, тому перереєстрація (відчуження) вказаного транспортного засобу неможлива та у відповідача відсутні законні підстави для здійснення реєстрації (перереєстрації) вищевказаного транспортного засобу.

Позивач вважає, що відмова у реєстрації автомобіля за позивачем через наявність запису в Єдиному реєстрі боржників про власника АТ КБ «ПриватБанк» свідчить про порушення його прав на вільне володіння майном.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відтак, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на зазначене вище, спірні правовідносини пов`язані з правом володіння, користування та розпорядження майном, оскільки ініційований позивачем спір з приводу державної реєстрації транспортного засобу має цивільно-правову природу та спрямований на зміну цивільних прав щодо вказаного транспортного засобу, який станом на час звернення позивача до сервісного центру зареєстрований за третьою особою.

Отже, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження в адміністративній справі, оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. При цьому, рішення про закриття справи не обмежує сторони у реалізації свого права в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 243, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 160/31346/25 за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру МВС №1248 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник