Справа № 286/4894/23
Суддя: Вачко В. І.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 286/4894/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І. ,

з секретарем судового засідання Щипською І.О.,

розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області, Головного управління Національної поліції у Житомирській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення , -

В С Т А Н О В И В:

27.11.2023 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звернувся в Овруцький районний суд Житомирської області з адміністративним позовом до Відділу поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП у Житомирській області, Головного управління Національної поліції у Житомирській області, в якому просить скасувати постанову від 30.10.2023 серії БАД №558538 по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126, ч.1 ст.126, ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП відносно ОСОБА_1 та справу закрити за відсутністю події та складу правопорушення.

Позов мотивований тим, що 30.10.2023 року поліцейським СРПП ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Білоцьким О.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №558538, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126, ч.1 ст.126, ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Відповідно постанови 30.10.2023 року о 18.36 год. в смт.Перштравневе по вул.Кварцитників водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_2 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, не пред`явив полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при обладнаному автомобілі пасивним ременем безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, на місці зупинки не увімкнув покажчик світло-аварійної сигналізації, чим порушив п.п. 2.1.а, 2.4.а, 2.3.в ПДР України. Однак, ОСОБА_1 не є власником зазначеного транспортного засобу та не керував ним, працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Подія та склад адміністративного правопорушення відсутні та не підтверджені ніякими доказами.

Ухвалою суду від 28.11.2023 відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

15.12.2023 до суду від представника відповідача ГУНП в Житомирській області Панасюк Г.Л. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що оскаржувана постанова винесена у встановленому законом порядку, а твердження позивача про неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не подано.

Розглянувши вимоги та доводи сторін, викладені у заявах по суті спору, дослідивши та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачаєтсья з матеріалів справи, 30.10.2023 року поліцейським СРПП ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Білоцьким О.В. винесено винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 558538, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ст.125, ч.1, 2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Відповідно постанови, 30.10.2023 року о 18.36 год., в смт.Перштравневе по вул.Кварцитників водій ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, не пред`явив полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при обладнаному автомобілі пасивним ременем безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, на місці зупинки не увімкнув покажчик світло-аварійної сигналізації, чим порушив п.п. 2.1.а, 2.4.а, 2.3.в ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121, ст.125, ч.1, 2 ст.126 КУпАП.

Судом під час розгляду спhави було повністю та всебічно досліджено надані суду письмові та електронні докази, а саме: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 558538 від 30.10.2023 року, та відеозаписи, які зроблені за допомогою нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля.

Проаналізувавши у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібрані поліцейським, суд установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністативних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.126, ч.1 ст.126, ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП, не є доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

До справи долучено оптичний диск DVD-R із відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля та портативного відеореєстратора поліцейського, на якому наявні відеофайли.

При перегляді вказаного DVD-R диску з відеозаписами події, яка мала місце 30.10.2023 року за участю ОСОБА_1 , судом встановлено, що відеофайли під назвами NO3635-000325 та NO4647-000327 містять інформацію про рух поліцейського автомобіля і його зупинку біля автомобіля марки ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стоїть на місцевості, а не на проїзджій частині, і на якому увімкнено світло фар, однак руху вказаного транспортного засобу не зафіксовано, зі сторони водійського сидіння дверцята не відкривались, з автомобіля ніхто не виходив і не сідав. Тобто не відображено фіксації фактів зупинки транспортного засобу та непристебнутого ременя безпеки водія. Відтак відеозаписи не містять зафіксованих фактів того, що ОСОБА_1 30.10.2023 року керував будь-яким транспортним засобом, в тому числі автомобілем ВАЗ 21011; факту його зупинки працівниками поліції.

Як заначено у пункті 5 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 558538 від 30.10.2023 року, транспортний засіб марки ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 , тобто ОСОБА_1 не є власником зазначеного транспортного засобу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст.276 КУпАП України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності та має сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9.ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень п.2.1 а, б ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Відповідно до п.2.1 ґ ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами ч.1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ч.2 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в Пленумі Верховного Суду України в абз.3 п.27 постанови №14 від 23 грудня 2005року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснив, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.126 КУпАП необхідним є саме зупинка інспектором поліції транспортного засобу, який перебуває в русі, для перевірки документів та у разі відсутності у водія відповідних документів, здійснювати притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Крім того, пунктом 9.9.б ПДР визначено, що у разі зупинки на вимогу поліцейського повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Адміністративна відповідальність за порушення вказаного правила передбачена ст.125 КУпАП.

Зокрема приписами ст.125 КУпАП передбачено, що інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу тягнуть за собою попередження.

За приписами ч.5 ст.121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністартивних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладєтсья в межах санкції, встановленої за більш серйозне порушення з числа вчинених.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст.9 КАС України).

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. На підставі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктом з ч.3 ст.286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На переконання суду відповідач не довів факт скоєння позивачем правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.126, ч.5 ст.121, ст.125, КУпАП та правомірність його притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З огляду на те, що докази на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративних правопорушень, зазначених в оскаржуваній постанові, відповідачем не подано, в матеріалах справи відсутні, враховуючи, що працівники поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання і мають можливість для формування доказової бази щодо правопорушень, які описані в оскаржуваній постанові, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено в установленому порядку фактів скоєння позивачем правопорушень, про які зазначено в оскаржуваній постанові, що свідчить про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 558538 від 30 жовтня 2025 року через відсутність в діях позивача складу та події адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.2 ст.126, ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Суд зауважує про те, що строк звернення до адміністративного суду за своєю суттю являється періодом часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою про вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Абзацом першим частини 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Отже, строк звернення до суду може встановлюватися приписами КАС України та інших законів. При цьому за загальним правилом обчислення строку здійснюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності унормовано статтею 286 КАС України.

Так, за правилами частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з пунктом третім частини першої статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

За правилами статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Як альтернативний спосіб захисту прав передбачено послідовне оскарження постанови спочатку до органу, який виніс постанову, а потім до суду.

Системний аналіз цитованого правового регулювання дає підстави для висновку про те, що за обставин цієї справи строк звернення до суду є скороченим, що обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, та необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку.

Відповідно до частини 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Таким чином, вихід за визначені часові межі робить для відповідного учасника процесу вчинення певних процесуальних дій неможливим.

Згідно з частинами 1, 5 та 6 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Оскаржувана постанова була надіслана позивачу поштою 16.11.2023 року, а отже, позивачем дотримано строк звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що достовірність змісту оскаржуваної постанови, а відповідно питання наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності ч.1 ст.126, ч.2 ст.126, ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП є недоведеними.

Враховуючи те, що відповідач не довів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому позов слід задоволити та скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.241, 245, 246, 255, 257, 286, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 558538 від 30 жовтня 2023 року, винесену поліцейським СРПП ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Білоцьким О.В., якою за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126, ч.2 ст.126, ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126, ч.2 ст.126, ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Житомирській області , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.12.2025 року.

Суддя: В. І. Вачко