Справа № 640/4569/20
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2026-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/4569/20
РІШЕННЯ

іменем України

03 січня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙТІ АУТСОРСИНГ ЮКРЕЙН" до Головного управління ДПС у м. Києві визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЙТІ АУТСОРСИНГ ЮКРЕЙН» (далі позивач, Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач, контролюючий орган), у якому з урахуванням змісту позовної заяви просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 04.02.2020 № у частині нарахованого штрафу в сумі 16 230,40 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Справа у встановлені нормами Кодексу адміністративного судочинства України строки Окружним адміністративним судом міста Києва розглянута не була.

На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2825 (в редакції Закону України №3863-ІХ), проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

Так, за результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, адміністративна справа №640/4569/20 передана на розгляд Хмельницькому окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 року, дану адміністративну справу передано на розгляд судді Печеному В.Є.

Ухвалою від 13.03.2025 суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Печений Є.В. прийняв до свого провадження адміністративну справу №640/4569/20; ухвалив розпочати розгляд справи спочатку; ухвалив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає таке.

Вказує, за підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України (тут і далі - ПК України у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) граничний строк подання податкової декларації з ПДВ за вересень 2019 року припадав на 20.10.2019 року.

Зазначає, що, оскільки 20.10.2019 був вихідним днем, відповідно до пункту 49.20 статті 49 ПК України граничним строком подання декларації є перший після нього операційний (банківський) день 21.10.2019 року.

Стверджує, що, згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України узгоджена сума грошового зобов`язання, зазначена в декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання декларації, тобто не пізніше 31.10.2019 року.

Посилається на те, що узгоджене грошове зобов`язання з ПДВ за вересень 2019 року в сумі 162 304,00 грн сплачено позивачем 31.10.2019 платіжним дорученням № 445, що свідчить про дотримання строку сплати.

Як вказує позивач, за відсутності прострочення сплати у позивача не виник податковий борг за цим зобов`язанням, а відтак, відсутні правові підстави для застосування штрафу за статтею 126 ПК України.

Зазначає, що за наявності неоднозначного тлумачення норм податкового законодавства щодо порядку обчислення строку сплати узгодженого зобов`язання діє принцип, передбачений пунктом 56.21 статті 56 та підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, згідно з яким спір вирішується на користь платника податків.

Посилається на те, що такий підхід узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 09.06.2015 у справі № 21-18а15, та з подальшою практикою Верховного Суду, а також з висновками Європейського суду з прав людини у справах «Shchokin v. Ukraine» та «Serkov v. Ukraine».

Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю.

У відзиві на позов Головне управління ДПС у м. Києві заперечило проти задоволення позову та вказало таке.

Вказує, що за результатами камеральної перевірки встановлено порушення позивачем граничних строків сплати узгоджених сум грошового зобов`язання з ПДВ за окремими податковими деклараціями.

Зазначає, що сума штрафних санкцій за результатами перевірки становить 23 067,30 грн.

Стверджує, що за даними обліку податкового боргу сплата узгодженого грошового зобов`язання з ПДВ за вересень 2019 року в сумі 162 304,00 грн здійснена 31.10.2019 при граничному строку сплати 30.10.2019, отже допущено прострочення сплати на один день, у зв`язку з чим правомірно застосовано штраф у розмірі 10 % згідно зі статтею 126 ПК України.

Посилається на те, що податкове повідомлення-рішення від 04.02.2020 № прийнято в межах повноважень та у спосіб, передбачені ПК України, з урахуванням висновків, викладених в акті камеральної перевірки.

Відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивач зареєстрований як юридична особа та платник податку на додану вартість і перебуває на обліку в контролюючому органі.

ГУ ДПС у м. Києві проведено щодо позивача камеральну перевірку своєчасності сплати узгоджених сум грошового зобов`язання з ПДВ.

За результатами цієї перевірки 14.01.2020 складено акт № 1163/26-15-04-11-13, у якому зроблено висновок про порушення позивачем граничних строків сплати узгодженого грошового зобов`язання з ПДВ за кількома податковими деклараціями та нараховано штрафні (фінансові) санкції у загальній сумі 23 067,30 грн.

На підставі зазначеного акта ГУ ДПС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 04.02.2020 № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 23 067,30 грн.

Із матеріалів справи убачається, що частина цієї суми стосується штрафів за несвоєчасну сплату узгоджених сум грошового зобов`язання з ПДВ за податковими деклараціями за 2017 рік, а частина штрафу у розмірі 16 230,40 грн, застосованого у зв`язку з нібито несвоєчасною сплатою ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за вересень 2019 року.

Саме ця частина податкового повідомлення-рішення є предметом спору у даній справі.

Із матеріалів справи вбачається, що: позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за вересень 2019 року, якою самостійно визначив суму податкового зобов`язання в розмірі 162 304,00 грн; контролюючий орган вважає граничним строком сплати цього узгодженого зобов`язання 30.10.2019 року; фактична сплата визначеної позивачем суми зобов`язання з ПДВ за вересень 2019 року здійснена 31.10.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 445 від 31.10.2019 року; саме на підставі різниці між датою, яку контролюючий орган вважає граничною, і фактичною датою сплати (один календарний день) відповідач застосував штраф у розмірі 10 % від суми 162 304,00 грн, тобто 16 230,40 грн.

Ці фактичні обставини (суми зобов`язання, дати сплати та розмір застосованого штрафу) сторонами не заперечуються.

Спір між сторонами має правовий характер і зводиться до тлумачення та застосування норм ПК України, які регулюють порядок визначення граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання у ситуації, коли останній день строку подання декларації припадає на вихідний день і переноситься на перший робочий день.

Інші складові штрафних санкцій, відображені в податковому повідомленні-рішенні від 04.02.2020 № (зокрема, ті, що стосуються 2017 року), позивач не оспорює.

Відповідно, вони не є предметом даного спору, і суд не дає їм правової оцінки, виходячи з меж заявлених позовних вимог.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вказує на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення.

Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при їх прийнятті.

Так, згідно з підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 49.20 статті 49 ПК України визначено, що, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом.

Пункт 57.1 статті 57 ПК України передбачає, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації.

Стаття 126 ПК України встановлює, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абзацом другим підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Отже, суд вказує на те, що законодавець прямо пов`язав початок перебігу 10-денного строку для сплати узгодженого грошового зобов`язання з останнім днем граничного строку подання відповідної податкової декларації.

При цьому, питання про визначення такого «останнього дня» у випадку припадання його на вихідний чи святковий день врегульоване пунктом 49.20 статті 49 ПК України.

У постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-18а15 зроблено правовий висновок, що у разі якщо останній день строку подання податкової декларації, визначений відповідно до підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, припадає на вихідний або святковий день, граничним строком подання такої декларації є операційний (банківський) день, що настає за ним відповідно до пункту 49.20 статті 49 ПК України, і саме від цього дня обчислюється 10-денний строк для сплати узгодженого грошового зобов`язання за пунктом 57.1 статті 57 ПК України.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 02.04.2020 у справі № 813/4630/16, застосовуючи норми підпункту 49.18.1 пункту 49.18, пункту 49.20 статті 49 та пункту 57.1 статті 57 ПК України, підтвердив вказану правову позицію, зазначивши, що у випадку перенесення граничного строку подання декларації у зв`язку з припаданням останнього дня на вихідний день десятиденний строк для сплати узгодженого податкового зобов`язання обчислюється від такої перенесеної дати, а сплата в межах цього строку не утворює прострочення.

Подібна правова позиція відтворена у низці більш пізніх рішень Верховного Суду (зокрема, у постанові від 01.08.2023 у справі № 826/6372/17), де Суд, аналізуючи пункт 57.1 статті 57 ПК України, виходить з того, що поняття «останній день граничного строку подання декларації» для цілей обчислення строку сплати узгодженого зобов`язання тлумачиться з урахуванням правила перенесення, встановленого пунктом 49.20 статті 49 ПК України.

Пунктом 56.21 статті 56 ПК України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідний принцип презумпції правомірності рішень платника податків закріплено у підпункті 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Shchokin v. Ukraine» (рішення від 14.10.2010, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та «Serkov v. Ukraine» (рішення від 07.07.2011, заява № 39766/05) вказав, що при застосуванні податкового законодавства держава зобов`язана дотримуватися принципу правової визначеності та передбачуваності, а у разі неоднозначного тлумачення податкових норм недопустимим є обрання найбільш обтяжливого для платника податків підходу, який призводить до додаткового податкового тягаря, оскільки це суперечить вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд бере до уваги зазначені правові позиції як орієнтир для тлумачення норм національного законодавства, чинних на час виникнення спірних правовідносин та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, і зазначає, що Верховний Суд лише підтвердив раніше сформовану правову позицію Верховного Суду України, а не змінив її.

Отже, застосування судом цих підходів не суперечить принципу дії закону в часі і відповідає ретроспективному характеру перевірки правомірності рішення контролюючого органу.

Так, як убачається з матеріалів справи, податковий період з ПДВ за вересень 2019 року є місячним. Останнім календарним днем цього звітного періоду є 30.09.2019 року.

Граничний строк подання податкової декларації з ПДВ за місячний період за підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України становить 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного місяця.

Отже, двадцятий календарний день після 30.09.2019 припадає на 20.10.2019 року.

З огляду на пункт 49.20 статті 49 ПК України, оскільки 20.10.2019 припадає на вихідний день (неділю), останнім днем строку подання декларації з ПДВ за вересень 2019 року є 21.10.2019 (понеділок) перший операційний (банківський) день після вихідного.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, позивач був зобов`язаний сплатити узгоджену суму грошового зобов`язання з ПДВ, зазначену в податковій декларації за вересень 2019 року, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання цієї декларації, тобто з 22.10.2019 по 31.10.2019 включно.

Факт сплати позивачем узгодженого грошового зобов`язання з ПДВ за вересень 2019 року у сумі 162 304,00 грн 31.10.2019 підтверджено належними доказами і не заперечується відповідачем.

Отже, сплата зобов`язання відбулася в останній день встановленого законом строку, а не з його порушенням.

За таких обставин і правових підстав, суд доходить висновку, що у позивача не виник податковий борг з ПДВ за вересень 2019 року у розумінні підпункту 14.1.175 статті 14 ПК України, оскільки узгоджене грошове зобов`язання було сплачено у межах строку, передбаченого пунктом 57.1 статті 57 ПК України.

Відповідно, відсутні передбачені статтею 126 ПК України підстави для застосування до позивача штрафу у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу.

Натомість контролюючий орган, визначаючи граничний строк сплати як 30.10.2019 року, фактично проігнорував дію пункту 49.20 статті 49 ПК України та правову позицію, сформовану Верховним Судом України та Верховним Судом щодо співвідношення зазначених норм.

Водночас, суд звертає увагу, що під час прийняття податкового повідомлення-рішення від 04.02.2020 № контролюючий орган не навів мотивів, які б спростовували можливість застосування пункту 49.20 статті 49 ПК України для цілей обчислення строку сплати узгодженого зобов`язання та відрізнялися від підходу, викладеного у вищезазначених постановах Верховного Суду України та Верховного Суду.

За відсутності належного обґрунтування застосування штрафних санкцій та з урахуванням наведених норм права суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності нарахування штрафу у сумі 16 230,40 грн.

Більше того, навіть у разі визнання можливості різного тлумачення взаємозв`язку пунктів 49.18, 49.20 статті 49 та пункту 57.1 статті 57 ПК України, відповідно до пункту 56.21 статті 56 та підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України наявні сумніви підлягають вирішенню на користь платника податків, а не контролюючого органу.

Застосований же відповідачем підхід, навпаки, обрав найбільш обтяжливий для позивача варіант тлумачення, що суперечить вказаним вище нормам ПК України і принципам, сформульованим Європейським судом з прав людини.

Отже, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 04.02.2020 № в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 16 230,40 грн за декларацією з ПДВ за вересень 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Інші складові цього податкового повідомлення-рішення позивачем не оскаржено.

Суд, діючи в межах заявлених позивачем вимог та дотримуючись принципу диспозитивності, не має правових підстав виходити за межі позову та оцінювати правомірність застосування штрафних санкцій в іншій частині.

Узагальнюючи викладене вище, суд доходить висновку, що адміністративний позов у заявленій частині є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.

Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду цієї справи, які зазначені вище.

Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач під час звернення до суду сплатив судовий збір у сумі 2 102,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним документом.

У зв`язку із задоволенням позову в межах заявлених вимог понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙТІ АУТСОРСИНГ ЮКРЕЙН» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 04 лютого 2020 року № , прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві, у частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 16 230 (шістнадцять тисяч двісті тридцять) гривень 40 копійок.

Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙТІ АУТСОРСИНГ ЮКРЕЙН» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙТІ АУТСОРСИНГ ЮКРЕЙН" (бульв. Приймаченко Марії, 1/27, оф. 501-3,м. Київ, 01042 , код ЄДРПОУ - 38545031)
Відповідач:Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ, 04116 , код ЄДРПОУ - 44116011)

Головуючий суддя Є.В. Печений