Справа № 200/5423/25
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року Справа№200/5423/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.06.2025 №01 про відмову в призначенні пенсії за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-ІV, починаючи з 09.05.2025 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058- ІV, з урахуванням до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1990 по 26.04.1993 та періодів роботи з 27.04.1993 по 09.07.1995 та з 10.07.1995 по 31.12.1998, починаючи з 09.05.2025 (з урахуванням уточнень від 26.12.2025 року).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу виповнилось 55 років і 09.05.2025 року вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» з доданими документами, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.06.2025 року № 01 в позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недостатністю необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого частиною 2 статті 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 10 років.

У спірному рішенні відповідач 2 зазначив, що страховий стаж позивача становить 24 роки 1 місяців 28 днів, пільговий стаж за Списком №2 становить 03 роки 04 місяці 06 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1990 по 07.06.1995 згідно диплома від 07.06.1995 НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з періодом роботи.

Крім того, не зараховано період роботи з 27.04.1993 по 09.07.1995 згідно трудової книжки від 25.06.1992 НОМЕР_2 , оскільки назва підприємства на печатці якою завірено запис про звільнення (ВО «Макіїввугілля ДВТ шахта «Холодна балка») не відповідає назві підприємства куди була прийнята заявниця (ДП Макіїввугілля ДВТ шахта «Холодна балка»), довідку про реорганізацію підприємства до заяви не долучено.

Наголошує, що позивач має 28 років 02 місяців 08 загального страхового стажу, 11 років 08 місяців 26 днів пільгового стажу, також до своєї заяви про призначення пенсії долучила довідки на підтвердження пільгового стажу за Списком №2, однак, відповідачем 2 спірний період роботи не був зарахований до пільгового стажу.

Позивач вважає таке рішення відповідача 2 про відмову в призначенні пенсії протиправним та таким, що порушує право виходу на пенсію при необхідному віці, страховому та пільговому стажі роботи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розпорядженням від 12 грудня 2025 року № 495 проведено повторний автоматичний розподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Давиденко Т.В. на лікарняному. За результатами повторного автоматичного розподілу вказаної судової справи, справу передано на розгляд судді Голубовій Л.Б.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 200/5423/25 та розгляд справи № 200/5423/25 розпочато спочатку в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в строки встановлені ч. 2 ст. 263 КАС України.

Відповідачем 1 надано письмовий відзив від 09.08.2025 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що 09.05.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії за Списком №2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ.

Заяву було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та 16.06.2025 року було прийнято рішення № 01 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 16.06.2025 року № 01 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказує, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Пункт 20 Порядку № 637 визначає особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників відповідно до якого, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Зазначає, що відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивачки станом на дату звернення з заявою від 09.05.2025 складає 24 роки 11 місяців 28 днів, пільговий стаж за Списком №2 складає 03 роки 04 місяці 06 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1990 по 07.06.1995 згідно диплома від 07.06.1995 НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з періодом роботи. не зараховано період роботи з 27.04.1993 по 09.07.1995 згідно трудової книжки від 25.06.1992 НОМЕР_2 , оскільки назва підприємства на печатці якою завірено запис про звільнення (ВО «Макіїввугілля ДВТ шахта «Холодна балка») не відповідає назві підприємства куди була прийнята позивачка (ДП Макіїввугілля ДВТ шахта «Холодна балка»), довідку про реорганізацію підприємства до заяви не долучено.

До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

З огляду на вищевикладене, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Будь-яке порушення прав та законних інтересів позивачки з боку відповідача відсутні, тому вважає себе неналежним відповідачем.

З зазначених причин відповідач 1 просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачем 2 надано два відзиви на позовну заяву від 15.08.2025 року та від 29.12.2025 року, в яких заперечує проти позовних вимог.

Щодо зобов`язання урахувати до пільгового стажу періодів роботи з 10.07.1995 по 23.07.2001 та 24.07.2001 по 05.05.2003 згідно довідки про пільговий стаж роботи за Списком №2 №Б/Н від 15.05.2017, виданої Товариством з обмеженою діяльністю «Центральна збагачувальна фабрика «Пролетарська», та з урахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 27.04.1993 по 28.02.2002 згідно довідки про пільговий стаж роботи за Списком №2 №Б/Н від 14.06.2013, виданої Відокремленим підрозділом «Шахта «Холодна Балка» Державного підприємства «Макіїввугілля», починаючи з 09.05.2025, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає, що трудова книжка підтверджує лише загальний трудовий стаж працівника, але підтвердити пільговий характер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника - документи, видані архівними установами.

Вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась із заявою від 09.05.2025 року про призначення пенсії на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058).

Страховий стаж роботи позивача склав 24 роки 11 місяців 28 днів. Пільговий стаж за Списком №2 склав 3 роки 4 місяці 6 днів за періоди 01.01.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2003 по 06.05.2003.

Не зараховано до страхового стажу період роботи з 27.04.1993 по 09.07.1995 згідно трудової книжки від 25.06.1992 НОМЕР_2 , оскільки назва підприємства на печатці, якою завірено звільнення (ВО «Макіїввугілля ДВТ Шахта «Холодна балка») не відповідає назві підприємства куди була прийнята заявниця (ДП Макіїввугілля ДВТ шахта «Холодна Балка»), довідку про реорганізацію не долучено.

Довідку без номеру від 15.05.2017 року з ЦЗФ «Пролетарська», яке знаходиться в м. Макіївка, за період роботи з 10.07.1995 по 08.09.2014, довідки від 14.06.2013 без номеру, видану «Шахтою «Холодна балка», яке знаходиться в м. Макіївка, за період з 24.06.1992 по 28.07.1992, з 27.04.1993 по 28.02.2002 неможливо перевірити через бойові дії, тому пільговий стаж було враховано частково на підставі даних про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку (форма ОК-5) за періоди з 01.01.1999 по 28.02.2002, з 01.03.2003 по 06.05.2003.

Щодо зобов`язання урахувати до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1990 по 26.04.1993, починаючи з 09.05.2025, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає, що пунктом д частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» № 103/98-ВР від 10 лютого 1998 року, з наступними змінами і доповненнями, а саме ч. 1 ст. 38 «Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти», встановлено: час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Таким чином, до страхового стажу роботи не зараховано період навчання з 01.09.1990 по 07.06.1995 згідно диплому від 07.06.1995 НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з періодом роботи.

За результатом розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 09.05.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №01 від 16.06.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку та відсутності необхідного пільгового стажу роботи за Списком №2, відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

З зазначених причин відповідач 2 також просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність даного позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 . Згідно до паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач досягла 55-річного віку, тому 09.05.2025 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» з доданими документами, яку за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.06.2025 року № 01 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недостатністю необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого частиною 2 статті 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 10 років.

Зокрема, в спірному рішенні відповідач 2 зазначив, що страховий стаж позивача становить 24 роки 11 місяців 28 днів, тобто до страхового стажу не вистачило 2 дні.

Пільговий стаж за Списком №2 за підрахунком відповідача 2 становить 03 роки 04 місяці 06 днів, що також недостатньо до обраного виду пенсії, тобто не вистачило 6 років 07 місяців 24 дні.

За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1990 по 07.06.1995 згідно диплома від 07.06.1995 року НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з періодом роботи.

Крім того, не зараховано період роботи з 27.04.1993 по 09.07.1995 згідно трудової книжки від 25.06.1992 НОМЕР_2 , оскільки назва підприємства на печатці якою завірено запис про звільнення (ВО «Макіїввугілля ДВТ шахта «Холодна балка») не відповідає назві підприємства куди була прийнята заявниця (ДП Макіїввугілля ДВТ шахта «Холодна балка»), довідку про реорганізацію підприємства до заяви не долучено.

В спірному рішенні зазначено, що до пільгового стажу враховано всі періоди роботи.

Листом від 27.05.2025 року №0500-0202-8/52717 відповідач 2 повідомив, що ОСОБА_1 до заяви від 09.05.2025 року № 7025 про призначення пенсії надала довідки про пільговий стаж роботи за Списком 2 №Б/Н від 15.05.2017 року, видану Товариством з обмеженою діяльністю «Центральна збагачувальна фабрика «Пролетарська», за період роботи з 10.07.1995 року по 23.07.2001 року та 24.07.2001 року по 05.05.2003 року та довідки про пільговий стаж роботи за Списком 2 №Б/Н від 14.06.2013 року, видану Відокремленим підрозділом «Шахта «Холодна Балка» Державного підприємства «Макіїввугілля», за період роботи з 27.04.1993 року по 28.02.2002 року, які були направлені на позачергову перевірку до Головного управління.

За даним Єдиного державного реєстру страхувальників Товариство з обмеженою діяльністю знаходиться за адресою: 86111, Донецька область, м. Макіївка, вул. Янки Купали, буд. 1.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 уся територія Донецького району включена до переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не мають доступу до архівних сховищ.

За даним Єдиного державного реєстру страхувальників Відокремлений підрозділ «Шахта «Холодна Балка» Державного підприємства «Макіїввугілля» зареєстрований за адресою : 86154, Донецька область , м. Макіївка , вул. Енгельса , буд. 58.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 уся територія Донецького району включена до переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не мають доступу до архівних сховищ.

Враховуючи вищенаведене, запит на проведення контрольного заходу не може бути виконаний Головним управлінням.

Разом з тим, відповідач 2 у відзиві зазначив, що не врахував до пільгового стажу позивача довідку без номеру від 15.05.2017 року з ЦЗФ «Пролетарська», яке знаходиться в м. Макіївка, за період роботи з 10.07.1995 року по 08.09.2014 року та довідки від 14.06.2013 року без номеру, видану «Шахтою «Холодна балка», яка знаходиться в м. Макіївка, за період з 24.06.1992 року по 28.07.1992 року, з 27.04.1993 року по 28.02.2002 року, оскільки їх неможливо перевірити через бойові дії, тому пільговий стаж було враховано частково (03 роки 04 місяці 06 днів) на підставі даних про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку (форма ОК-5) за періоди з 01.01.1999 року по 28.02.2002 року, з 01.03.2003 року по 06.05.2003 року.

Отже, спірним питанням даної справи є неврахування до страхового стажу працівника часу навчання в інституті та періоду роботи через реорганізацію виробничого об`єднання «Макіїввугілля» на державне підприємство «Макіїввугілля» та часу роботи на підприємстві, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах у зв`язку з наданням уточнюючих довідок з тимчасово окупованої території України.

Перевіряючи правомірність рішень відповідачів щодо неврахування до страхового та пільгового стажу при призначені пенсії за віком на пільгових умовах спірних періодів роботи та навчання, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Водночас, суд зауважує, що в трудових книжках позивача НОМЕР_2 від 25.06.1992 року та НОМЕР_4 від 10.07.1995 року належно відображено всі спірні періоди навчання та роботи позивача за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи і спору між сторонами з цього приводу немає.

Зокрема, в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 наявні наступні такі записи:

- записи № 1-2: з 24.06.1992 року по 28.07.1992 року апаратницею вуглезбагачення шахтоуправління «Холодна Балка» виробничого об`єднання «Макіїввугілля»;

- запис № 3: з 01.09.1989 року зарахована студенткою першого курсу Донецького політехнічного інституту;

- записи № 4-5: з 27.04.1992 року по 28.02.2008 року машиністом конвейєра 2 розряду шахтоуправління «Холодна Балка» виробничого об`єднання «Макіїввугілля».

Крім того, пільговий стаж роботи з 27.04.1993 року по 28.02.2002 року підтверджено довідкою про пільговий стаж роботи за Списком № 2 № Б/Н від 14.06.2013, виданою відокремленим підрозділом «Шахта «Холодна Балка» Державного підприємства «Макіїввугілля».

Трудовою книжкою позивача НОМЕР_4 підтверджено роботу:

- записи № 1-2: з 01.09.1989 року по 07.07.1995 року - навчання в Донецькому політехнічному інституті (диплом НОМЕР_1 );

- записи № 3-5 з 10.07.1995 року по 23.07.2001 року апаратницею вуглезбагачення ЦОФ «Пролетарська» виробничого об`єднання по збагаченню вугілля «Донецьквуглезбагачення»;

- записи № 6-7: з 24.07.2001 року по 05.05.2003 року майстром основного виробництва ВАТ ЦОФ «Пролетарська» ДП «Макіїввугілля».

Крім того, пільговий стаж роботи з 10.07.1995 року по 23.07.2001 року та з 24.07.2001 року по 05.05.2003 року підтверджено довідкою про пільговий стаж роботи за Списком № 2 № Б/Н від 15.05.2017 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Пролетарська».

Отже, в трудових книжках позивача належно відображені спірні періоди пільгової роботи, які додатково підтверджені уточнюючими довідками, тому відповідачем 2 протиправно не враховані період навчання в інституті до страхового стажу та роботи позивача з 27.04.1993 по 09.07.1995 та з 10.07.1995 по 31.12.1998 до її пільгового стажу, а отже ці періоди мають бути враховані до спеціального стажу роботи позивача.

Разом з тим, періоди пільгової роботи на ВАТ ЦОФ «Пролетарська» ДП «Макіїввугілля» з 10.07.1995 року по 23.07.2001 року та з 24.07.2001 року по 05.05.2003 року, вказані у другій трудовій книжці НОМЕР_4 від 10.07.1995 року частково перехрещується з періодом роботи у першій трудовій книжці НОМЕР_2 від 25.06.1992 року з 27.04.1992 року по 28.02.2008 року машиністом конвейєра 2 розряду шахтоуправління «Холодна Балка» виробничого об`єднання «Макіїввугілля».

Проте, заявою від 26.12.2025 року представник позивача уточнила позовні вимоги та просить зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 27.04.1993 по 09.07.1995 та з 10.07.1995 по 31.12.1998, починаючи з дати звернення - 09.05.2025 року.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1990 року по 26.04.1993 року згідно диплома від 07.06.1995 НОМЕР_1 , з яких позивач просить врахувати частину з 01.09.1990 року по 26.04.1993 року, яка не перетинається з періодом роботи, суд зазначає таке.

Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчальновиховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Під час навчання позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, пунктом 2.15 було передбачено, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Отже, вказаною Інструкцією передбачено що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху.

Суд зауважує, що позивачем не надано до позову диплому НОМЕР_1 , проте відповідачі не заперечують про наданні позивачем диплому НОМЕР_1 до заяви про призначення пенсії.

Крім того, про навчання в Донецькому політехнічному інституті містять запис обидві трудові книжки позивача, а тому частина навчання, яка не перетинається з періодом роботи з 01.09.1990 року по 26.04.1993 року має бути зарахована до страхового стажу позивача.

Суд не бере до уваги повилання відповідача 2 на Закон України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» № 103/98-ВР від 10 лютого 1998 року, оскільки позивач отримувала вищу, а не професійно-технічну освіту.

Водночас, суд зауважує, що представник позивача, посилаючись на норми права, які зараховують період навчання до загального страхового стажу, помилково в уточненні до позову просить його зарахувати до спеціального пільгового стажу, а отже час навчання в інституті має бути зарахований саме до загального страхового стажу.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), проти Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п. 77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо). Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає позивачу право на пенсію за віком на пільгових умовах суд зазначає, що наявність у позивача уточнюючих довідок про характер роботи та характеристики виконуваної роботи з підприємств на окупованих територіях, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому, позивач має належним чином оформлені трудові книжки, в яких містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити стосовно довідок, які видані з непідконтрольній українській владі території, наступне.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

З огляду на загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги інформацію викладену в документах, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

Отже, пенсійний орган мав прийняти до уваги уточнюючі довідки.

Суд зазначає, що позивачем належним чином підтверджено спірні періоди пільгової роботи з 27.04.1993 по 09.07.1995 та з 10.07.1995 по 31.12.1998, тому саме відповідач 2, який розглядав заяву позивача від 09.05.2025 року про призначення пенсії має повторно її розглянути та зарахувати спірні періоди роботи до пільгового стажу, а період навчання - до страхового стажу позивача.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 01 від 16.06.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючи позивачу у врахуванні періоду навчання з 01.09.1990 по 26.04.1993 до страхового стажу та періодів пільгової роботи до спеціального стажу, не дотрималось принципу повного, всебічного та обґрунтованого розгляду документів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, проте не у спосіб, визначений представником позивача, а шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.05.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058- ІV, з урахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1990 по 26.04.1993 та до пільгового стажу періодів роботи з 27.04.1993 по 09.07.1995 та з 10.07.1995 по 31.12.1998.

Питання виплати пенсії має бути врегульовано після її призначення за місцем реєстрації (проживання) позивача і не є спірним в даний час, тобто після призначення пенсії вона в обов`язковому порядку виплачується пенсіонеру без зазначення про це у позовних вимогах.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем 2 не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 01 від 16.06.2025 року про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є неправомірним та підлягає скасуванню.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач 2 діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Як зазначено вище, відповідно до принципу екстериторіальності спірне рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії позивачу приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, тому саме відповідач 2 порушив права позивача і він має повторно розглянути заяву позивача від 09.05.2025 року та прийняти законне рішення з урахуванням правової позиції суду.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; фактична адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 01 від 16.06.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.05.2025 року, зарахувавши: до страхового стажу - період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1990 року по 26.04.1993 року та до пільгового стажу - періодів роботи з 27.04.1993 року по 09.07.1995 року та з 10.07.1995 року по 31.12.1998 року та прийняти рішення з урахуванням правової позиції суду, наведеної у даному судовому рішенні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати з судового збору у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 05 січня 2026 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.Б. Голубова