Справа № 200/10423/25
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2026-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

02 січня 2026 року Справа №200/10423/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Духневич О.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ

31.12.2025 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідача розглянути рапорт про звільнення з військової служби та звільнити зі служби у військовому резерві на підставі п. 8 ст. 107-1 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 № 618/2012, у зв`язку з виникненням обставин, передбачених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», внаслідок яких позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а саме відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки позивач є здобувачем вищої освіти та навчається за денною дуальною формою здобуття освіти і здобуває рівень освіти, вищий за раніше здобутий, що відповідає черговості, визначеній ст. 10 Закону України «Про освіту».

Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову у спосіб:

- заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 приймати рішення щодо відправлення до військової частини з метою проходження військової служби, до набрання законної сили судового рішення в адміністративній справі про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, позивач зазначив, що якщо його буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на звільнення зі служби у військовому резерві та отримання відстрочки, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на його користь, оскільки надання відстрочки/бронювання від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Також позивач зазначає, що наявні очевидні ознаки протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Визначаючись щодо заяви про забезпечення позову, суд керується такими мотивами.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Зазначений перелік способів забезпечення позову є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною 2 статті 152 КАС України визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Суд зауважує, що регулювання підстав і порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв «адекватності», тобто наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема і те, чи спроможний відповідний захід забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також «співмірності», тобто співвідношення негативних наслідків від вжиття певних заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 826/16911/18, від 25.03.2019 у справі № 826/10936/18, від 26.06.2019 у справі № 826/13396/18, від 30.09.2019 у справі № 420/5553/18, від 30.09.2019 у справі № 640/868/19, від 30.09.2019 у справі № 1840/3517/18, від 29.01.2020 у справі № 640/9167/19 та інших.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, така не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Так, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач вказує, що якщо його буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на звільнення зі служби у військовому резерві та отримання відстрочки, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на його користь, оскільки надання відстрочки/бронювання від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2019 у справі № 826/13306/18.

Твердження заявника, визначені у заяві як обґрунтування необхідності вжиття забезпечувальних заходів, сформульовані як можливість, яка ґрунтуються тільки на припущеннях. Проте, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Як встановлено з позовної заяви, предметом позову є:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідача розглянути рапорт про звільнення з військової служби та звільнити зі служби у військовому резерві на підставі п. 8 ст. 107-1 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 № 618/2012, у зв`язку з виникненням обставин, передбачених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», внаслідок яких позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а саме відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки позивач є здобувачем вищої освіти та навчається за денною дуальною формою здобуття освіти і здобуває рівень освіти, вищий за раніше здобутий, що відповідає черговості, визначеній ст. 10 Закону України «Про освіту».

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, заявник просить:

- заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 приймати рішення щодо відправлення до військової частини з метою проходження військової служби, до набрання законної сили судового рішення в адміністративній справі про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд звертає увагу, що вимоги зазначені у заяві про забезпечення адміністративного позову не є предметом оскарження у позовній заяви і безпосередньо не випливають з дій, які оскаржуються позивачем.

Заходи забезпечення позову не можуть базуватися лише на припущеннях заявника щодо порушення його прав.

Аналогічного висновку дійшов Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 24.07.2025 по справі № 200/3653/25.

При цьому, суд зазначає, що позивач просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 приймати рішення щодо відправлення до військової частини з метою проходження військової служби, до набрання законної сили судового рішення в адміністративній справі про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Разом з тим, відповідачем у даній справі зазначено Військову частину НОМЕР_1 , а не ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, заявлені вимоги про заборону вчинення певних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є стороною у цій справі, виходять за межі предмета адміністративного спору та не може бути предметом розгляду в межах цієї заяви про забезпечення позову.

Крім того, як на одну із обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилається на те, що наявні очевидні ознаки протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби.

Втім, суд зауважує, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки встановлення ознак протиправності є фактично вирішенням спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 наголосив, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом саме під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Отже, фактичні обставини справи, в тому числі питання щодо протиправності дій чи бездіяльності відповідача, на які посилається позивач, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, позивачем до суду не надано.

Більше того, суд наголошує, що сталої та аналогічної правової позиції дотримується П`ятий апеляційний адміністративний суд в постановах від 08.08.2025 у справі № 420/11625/25, від 28.07.2025 у справі № 420/15995/25, від 08.07.2025 у справі № 400/6086/25, від 26.06.2025 у справі № 420/14753/25, від 03.06.2025 у справі № 420/11597/25, Третій апеляційний адміністративний суд в постанові від 09.12.2025 у справі № 160/27889/25 та інших.

Отже, наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення позову не свідчать про існування обставин, визначених ст. 150 КАС України, як підстав для забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. 150, 151, 154, 156, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 200/10423/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.С. Духневич