Справа № 200/5933/25
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року Справа№200/5933/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міського центру зайнятості, Краматорської філії Донецького обласного центру зайнятості про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся з позовом до Костянтинівського міського центру зайнятості (далі відповідач 1), відповідно до якого просив суд:

Визнати протиправною бездіяльність Костянтинівського міського центру зайнятості щодо не розгляду заяви позивача від 02.11.2024 про перерахунок допомоги по безробіттю з 25.07.2017 з урахуванням стажу роботи та заробітної плати за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 по суті, із прийняттям вмотивованого рішення.

Зобов`язати Костянтинівський міський центр зайнятості повторно розглянути заяву від 02.11.2024 про перерахунок допомоги по безробіттю з 25.07.2017 з урахуванням мого стажу роботи та заробітної плати за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по суті, із прийняттям вмотивованого рішення.

Ухвалою суду від 11.08.2025 залишено без руху позовну заяву на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання документу на підтвердження сплати судового збору у розмірі встановленому законом або доказів на підтвердження неможливості його сплати (довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом та довідка податкового органу про відсутність інших доходів за попередній календарний рік).

Позивачем надано пояснення, та додано до справи копію постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2025, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06.05.2025 по справі №200/2462/25 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У постанові суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що строк дії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , в якому зазначено вид пенсії по інвалідності 2 групи інвалід армії, термін дії до 01.12.2022 не сплив, а тому ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Таким чином, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою суду від 02.09.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано встановлені судом докази по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 02.11.2024 позивач звернувся з письмовою заявою до Костянтинівського міського центру зайнятості про перерахунок допомоги по безробіттю з 25.07.2017 з урахуванням стажу роботи та заробітної плати за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). У заяві просив відповідача направити на адресу відповідне рішення, прийняте за результатами розгляду заяви. 06.02.2025 засобами поштового зв`язку позивач отримав від відповідача письмову відповідь на заяву від 02.11.2024, але відповідне рішення відповідач на адресу не направив. Вважає бездіяльність відповідача щодо не направлення на адресу відповідного рішення за результатами розгляду заяви від 02.11.2024 незаконними.

Під час розгляду справи до суду надійшов відзив по справі від відповідача - Костянтинівського міського центру зайнятості, з якого було встановлено, що 02.11.2024 Позивачем на адресу Костянтинівського міського центру зайнятості направлено заяву про перерахунок допомоги по безробіттю з урахуванням стажу за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 . Заяву було отримано та зареєстровано в системі електронного документообігу Державної служби зайнятості «Інтегра Флоу» за вх. № Ж-1/13.1-09 від 13.01.2025. Краматорською філією Донецького обласного центру зайнятості від 27.01.2025 № 13.7.1/461/13.1-15-25 Позивачу було надано відповідь про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку допомоги по безробіттю з урахуванням стажу роботи та заробітної плати за період роботи 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 .

Крім того, вказано, що після звернення позивача із заявою щодо перерахунку розміру допомоги по безробіттю за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 , було повторно отримано дані Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21.01.2025. За даними обміну з`явилися інформація щодо роботи у ФОП ОСОБА_2 , але кожного місяця роботодавцем або подавалися 2 звіти, або звіти подавалися одночасно за всі місяці з мінусовими та плюсовими сумами заробітної плати та сплачених внесків. Встановити достовірність даних, які отримані центром зайнятості, та причини виникнення мінусових сум, є неможливим з причини відсутності зворотного зв`язку з вищезазначеним роботодавцем. Виходячи з вищенаведеного, та у зв`язку з обмеженими можливостями центру зайнятості щодо впливу на роботодавця з питання надання пояснень за наявними розбіжностями, відсутні правові підстави для перерахунку допомоги по безробіттю з урахуванням стажу роботи та заробітної плати за період роботи 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 03.11.2025 залучено до участі у справі №200/5933/25 в якості співвідповідача - Краматорську філію Донецького обласного центру зайнятості (вулиця Рум`янцева,буд.4, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, Код ).

Відповідач 2 - Краматорська філія Донецького обласного центру зайнятості, надала до суду засобами електронного зв`язку докази по справі та відзив на позовну заяву, де вказує аналогічні обґрунтування, які викладено у відзиві Костянтинівського міського центру зайнятості.

Крім того, відповідачами заявлено клопотання 12.09.2025, 12.11.2025 про витребування доказів у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наступні докази:

копію звітності, яка подана до ПФУ по ОСОБА_1 за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 по заробітній платі та сплаченим внескам з підтвердженням дати подання звітності;

копію корегуючої звітності, яка подана до ПФУ по ОСОБА_1 за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 по заробітній платі та сплаченим внескам з підтвердженням дати подання звітності;

пояснення щодо виявлених розбіжностей та причини виникнення мінусових сум у звітності до ПФУ.

З цього приводу суд вказує, що згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч.2 та 3 ст.79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Проте відповідачами не надано до суду жодних доказів вжиття заходів, які особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

З огляду на вищевказане у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів слід відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

02.11.2024 позивач звернувся до Костянтинівського міського центру зайнятості із заявою в якій зазначив, зокрема, наступне.

18.07.2017, в Костянтинівському міському центрі зайнятості позивачу було надано статус безробітного згідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення».

Наказом Костянтинівського міського центру зайнятості від 25.07.2017 №НТ170725 позивачу було призначено виплату допомоги по безробіттю з 25.07.2017, тобто з 8-го дня після реєстрації безробітного, відповідно до ч.1,3,4 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», як застрахованій особі у відсотках до середньої заробітної плати.

При розрахунку допомоги по безробіттю, був врахований страховий стаж та заробітна плата у ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а стаж роботи та заробітна плата за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не був врахований.

В усній формі співробітники Костянтинівського міського центру зайнятості повідомили позивача, що стаж роботи та заробітна плата за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не був врахований у зв`язку з тим. що ФОП ОСОБА_2 не сплатила за позивача єдиний соціальний внесок.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач зазначив, що згідно з нормами чинного законодавства, єдиний соціальний внесок на найманого працівника платить саме роботодавець. Також, згідно судової практики, несплата роботодавцем єдиного соціального внеску за найманого працівника, не може жодним чином порушувати соціальні права та гарантії даної найманої особи.

У зв`язку з вищевикладеним, просив, зробити перерахунок допомоги по безробіттю з 25.07.2017 з урахуванням стажу роботи та заробітної тати за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

27.01.2025 Краматорська філія Донецького обласного центру зайнятості листом вих.№13.7.1/461/13.1-15-25 надала відповідь звернення позивача від 02.11.2024 стосовно перерахунку допомоги по безробіттю з урахуванням стажу роботи та заробітної плати за період роботи 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), та повідомив наступне.

«Ви перебували на обліку в Костянтинівському міському центрі зайнятості в якості безробітної особи з 18.07.2017 по 09.01.2018. Допомога по безробіттю призначена з 25.07.2017.

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції 01.08.2016) (далі Закон №1533-III) право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону №1533-III страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

У ч.1 ст.21 Закону № 1533-III визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

При призначенні Вам допомоги по безробіттю було враховано, що згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період Вашої роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 не були сплачені страхові внески.

Також повідомляємо, що заява про перерахунок допомоги по безробіттю з урахуванням стажу роботи та заробітної плати за період роботи 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була направлена до Костянтинівського міського центру зайнятості, який на даний час перебуває у стані припинення.

Додатково повідомляємо, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищенаведеного, відсутні правові підстави для перерахунку допомоги по безробіттю з урахуванням стажу роботи та заробітної плати за період роботи 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 »

Матеріалами справи підтверджується, що при призначенні допомоги по безробіттю позивачу не було враховано період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування цей період взагалі був відсутній та відповідно роботодавцем не були сплачені страхові внески, про те свідчить надані скріншоти з бази «Обслуговування осіб» «Дані про особу з ДРЗДСС та окремо надані пояснення відповідачів у своїх відзивах на позовну заяву.

Також, як стверджують відповідачі, після звернення позивача із заявою щодо перерахунку розміру допомоги по безробіттю за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 , було повторно отримано дані Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21.01.2025 (скріншоти з бази «Обслуговування осіб» «Дані про особу з ДРЗДСС). За даними обміну з`явилися інформація щодо роботи позивача у ФОП ОСОБА_2 , але, як вказують відповідачів кожного місяця роботодавцем або подавалися 2 звіти, або звіти подавалися одночасно за всі місяці з мінусовими та плюсовими сумами заробітної плати та сплачених внесків. Встановити достовірність даних, які отримані центром зайнятості, та причини виникнення мінусових сум, є неможливим з причини відсутності зворотного зв`язку з вищезазначеним роботодавцем.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III).

За приписами ст.1 Закону №1533-III у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем);

страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Терміни застрахована особа, страхувальники та роботодавці вживаються у цьому Законі у значенні, наведеному у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Пунктами 3, 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено значення термінів, зокрема:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1533-ІІІ страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

У ч.1 ст.6 Закону №1533-ІІІ встановлено, що право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Одним із видів такого забезпечення є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (абз.2 ч.1 ст.7 Закону №1533-ІІІ).

Згідно із ч.1 ст.22 Закону №1533-III право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону №1533-III застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених ст.37, п. 3, 4, 7 і 8 ст.40, ст. 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у ч.2 ст.6 цього Закону, особи, зазначені в абз.3 ч.4 ст. 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

У ч.1 ст.23 Закону №1533-ІІІ встановлено, що застрахованим особам, зазначеним у ч.1 ст.22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Обчислення страхового стажу регламентовано ст.21 Закону №1533-ІІІ, відповідно до частини першої якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону №2464-V).

Як передбачено ч.7, 8, 10, 11 ст.9 Закону № 2464-V єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. 4, 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п. 4 і 5 ч.1 ст.4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. Днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Крім того, згідно із ч.6 ст. 25 Закону №2464-V за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно з п.1, 9 розділу II Порядку №613 допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу. Якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду. Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду.

Відповідно до п.3 розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2016 №10-1, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу для призначення допомоги по безробіттю періоду роботи позивача з 06.07.2016 по 21.06.2017, оскільки під час реєстрації в наданих позивачем документах та в даних Державного реєстру застрахованих осіб була відсутня інформація стосовно перебування позивача у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, після звернення позивача із заявою щодо перерахунку розміру допомоги по безробіттю за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 , відповідачами було повторно отримано дані Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21.01.2025 (скріншоти з бази «Обслуговування осіб» «Дані про особу з ДРЗДСС), з яких вбачається інформація щодо роботи позивача у ФОП ОСОБА_2 , із сумами заробітної плати та сплачених внесків.

По-перше, суд зазначає, що системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця роботодавцем сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте, не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання страхувальником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , обов`язку по сплаті страхових внесків позивач був позбавлена соціальної захищеності (отримання належного матеріального забезпечення на випадок безробіття) та стажу за час роботи у фізичної особи-підприємця, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, передбаченим статтею 46 Конституції України.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а.

По-друге, у відповіді за заяву позивача від 02.11.2024 Краматорська філія Донецького обласного центру зайнятості стверджує, що при призначенні позивачу допомоги по безробіттю було враховано, що згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 не були сплачені страхові внески.

Суд не приймає висновки відповідача щодо того, що за період роботи позивача з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 не були сплачені страхові внески, оскільки, матеріали справи та пояснення представника Краматорської філії Донецького обласного центру зайнятості свідчать проте, що станом на 21.01.2025 відповідач - Краматорська філія Донецького обласного центру зайнятості володів інформацією щодо роботи позивача у ФОП ОСОБА_2 , із сумами заробітної плати та сплачених внесків.

З урахуванням наведеного, всі долучені до матеріалів справи документи у сукупності достеменно не свідчать проте, що за період роботи позивача з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 не були сплачені страхові внески.

Суд зауважує, що відповідачем фактично не було дотримано принципу пропорційності, не враховано усі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, без врахування даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21.01.2025 (скріншоти з бази «Обслуговування осіб» «Дані про особу з ДРЗДСС), з яких вбачається інформація щодо роботи позивача у ФОП ОСОБА_2 , із сумами заробітної плати та сплачених внесків.

Відповідно до приписів ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами розгляду справи суд уважає, що відповідачем надано відповідь звернення позивача від 02.11.2024 без дотримання визначених у п.3, 6 та 8 ч.2 ст. 2 КАС України критеріїв.

У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши надані сторонами у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

З огляду на наведене, суд уважає за необхідне задовольнити в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву.

Разом з тим, позовна вимога в частині «зобов`язання Костянтинівський міський центр зайнятості повторно розглянути заяву від 02.11.2024 про перерахунок допомоги по безробіттю з 25.07.2017 з урахуванням стажу роботи та заробітної плати за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по суті, із прийняттям вмотивованого рішення» - є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки у цій справі судом встановлено, що відповідач повністю не дослідив, тобто не дотримався принципу пропорційності, без врахування усіх обставини (даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21.01.2025 (скріншоти з бази «Обслуговування осіб» «Дані про особу з ДРЗДСС), з яких вбачається інформація щодо роботи позивача у ФОП ОСОБА_2 , із сумами заробітної плати та сплачених внесків.) та виніс необґрунтоване рішення (у даному випадку лист від 27.01.2025 №13.7.1/461/13.1-15-25), а тому наразі у суду відсутні підстави констатувати наявність/відсутність порушеного права в частині саме наявності чи відсутності у позивача стажу роботи та заробітної плати за період роботи з 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 .

Також, суд вважає за доцільне зобов`язати повторно розглянути заяву відповідача - Краматорську філію Донецького обласного центру зайнятості, як такого, що розглядало заяву позивача по суті.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою належного захисту порушених прав та інтересів позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Краматорської філії Донецького обласного центру зайнятості щодо неналежного розгляду заяви від 02.11.2024 та зобов`язання Краматорської філії Донецького обласного центру зайнятості повторно розглянути заяву від 02.11.2024 по суті та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду, із врахуванням висновків суду.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

У ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.2, 72-90, 139, 242-246, 250, 255, 257-262, 293-295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Костянтинівського міського центру зайнятості (85110, Донецька область, м. Костянтинівка, пл. Перемоги, буд. 8), Краматорської філії Донецького обласного центру зайнятості (вулиця Рум`янцева,буд.4, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, Код ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Краматорської філії Донецького обласного центру зайнятості щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.11.2024 стосовно перерахунку допомоги по безробіттю з урахуванням стажу роботи та заробітної плати за період роботи 06.07.2016 по 21.06.2017 у ФОП ОСОБА_2 .

Зобов`язати Краматорську філію Донецького обласного центру зайнятості повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.11.2024 по суті та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду, із врахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Судове рішення складене 05.01.2026.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова