Справа № 640/30856/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 січня 2026 року

м. Київ

справа № 640/30856/21

адміністративне провадження № К/990/52832/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну Головного управління Національної поліції у місті Києві на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №640/30856/21, за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у місті Києві, про визнання протиправним та нечинним нормативного акта в частині, визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправним і нечинним пункт 3.1.13 Правил внутрішнього розпорядку в ізоляторах тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 грудня 2008 року №638;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції у місті Києві, а саме недопуск захисника Стригуна Максима Андрійовича до підзахисного ОСОБА_1 , який утримувався у Ізоляторі тимчасового тримання Головного управління Національної поліції у місті Києві, що відбувалось у період з 27 квітня по 05 травня 2021 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь позивача моральну шкоду у сумі 216000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо недопуску у період з 27 квітня 2021 року по 05 травня 2021 року захисника Стригуна Максима Андрійовича до підзахисного ОСОБА_1 , який утримувався у Ізоляторі тимчасового тримання Головного управління Національної поліції у місті Києві;

- стягнуто з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року змінено рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року в частині розміру моральної шкоди, що стягується з Головного управління Національної поліції у місті Києві, на користь ОСОБА_1 зі 100 000,00 грн на 25000,00 грн;

- в іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року залишено без змін.

13 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із заявою, у якій просив:

- ухвалити додаткове рішення у справі №640/30856/21, яким стягнути з Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 40500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 4751,00 грн судового збору, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції;

- ухвалити додаткове рішення у справі №640/30856/21, яким стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 11000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги Головного управління Національної поліції у місті Києві у суді апеляційної інстанції.

Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково:

- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у місті Києві витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 8250,00 грн;

- у задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

16 грудня 2025 року до Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Національної поліції у місті Києві на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №640/30856/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник, зокрема, посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував частини п`яту- сьому статті 134 , статтю 133 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, викладених у постановах: від 20 серпня 2021 року у справі №520/5311/2020, від 20 травня 2020 року у справі №240/3888/19, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18, від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/19, від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19, ухвалі Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі №927/237/20 та пункту 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявниця не виклала передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про зупинення виконання судового рішення Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №640/30856/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська