Справа № 160/15200/25
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, третя особа-1: ОСОБА_2 , третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРМАН ДНІПРО», третя особа-3: Дніпровська міська рада про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
26.05.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України, третя особа-1: ОСОБА_2 , третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРМАН ДНІПРО», третя особа-3: Дніпровська міська рада, в якій позивач просить:
В обґрунтування позову зазначено, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача щодо не внесення до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва Декларації про готовність об`єкту до експлуатації створює постійну небезпеку майну позивача, що набуто ним на законних підставах та є підставою для численних судових спорів щодо визнання придбаної нерухомості самочинною забудовою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
20.10.2025 до суду надійшов відзив Державної інспекції архітектури та містобудування України, в яких відповідач заперечує проти задоволення позову та вказує, що позивачем не наведено доказів порушення його прав бездіяльністю відповідача щодо не внесення декларації до реєстру. Крім того, відповідач вказує, що декларація про початок виконання будівельних робіт прийнята до початку функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, і що чинним Порядком не передбачено внесення до реєстру документів створених до початку функціонування системи.
29.10.2025 позивачем до суду надіслано письмові пояснення в яких ОСОБА_1 заперечує проти доводив третьої особи щодо заперечень до позову. Наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Так, 29.10.2025 до суду надійшло клопотання про залучення співвідповідача - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради.
04.11.2025 позивачем до суду надіслано письмові пояснення, в яких викладено відповідь на відзив Державної інспекції архітектури та містобудування України. Позивач вказує, що перший власник автозаправної станції мав всі необхідні документи щодо будівництва та введення в експлуатацію вказаної станції. Щодо порушення прав позивача зазначає, що численні судові спори стосовно майна позивача, які єдиною підставою мають відсутність зареєстрованої в реєстрі декларації про початок виконання будівельних робіт, створюють постійну загрозу реалізації позивачем права власності.
21.11.2025 до суду надійшло клопотання від відповідача 2 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про виключення останнього зі складу учасників справи. В обгрунтування вказаного клопотання зазначає, що Управління не має повноважень щодо формуванню Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а отже його позиція як співвідповідача не має сенсу в межах розгляду даної справи.
Щодо клопотання про виключення другого співвідповідача, суд зазначає, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено такої процесуальної дії як вилучення сторони зі складу учасників справи, а отже зазначене клопотання підлягає залишенню без розгляду.
Також відповідачем-2 до суду надано відзив на позовну заяву в якому останній зазначав, що декларації про готовність об`єкту до експлуатації є підробною, оскільки зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, яка станом на 2011 рік не мала повноважень на введення в експлуатацію об`єктів будівництва, що відносяться до ІУ та У категорій складності.
Від третьої особи-2 надійшли пояснення щодо відзиву та клопотання про виключення зі складу відповідачів, в яких зазначає зокрема, що як вбачається з матеріалів справи, підставою користування позивачем земельною ділянкою є набуття та реєстрація за останнім права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці, на підставі укладеного договору купівлі-продажу автозаправної станції, який, у свою чергу, є чинним. Тобто, на думку третьої особи з боку позивача жодного самовільного захоплення земельної ділянки не було. Також звертає увагу суду на ті обставини, що згідно чинного земельного законодавства використання землі здійснюється або на праві власності, або на праві користування земельною ділянкою. Так, у третьої особи-2, а згодом і у позивача, виникло право власності на нерухомість на підставі угоди, яка зареєстрована відповідно до законодавства. Відсутність документів про право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю, не може бути підставою для обмеження права позивача як власника нерухомості на користування нерухомістю та, як наслідок земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою. Зазначає, що ДМР також не доведено, що нерухоме майно є самочинним, оскільки органом державної влади було видано замовнику дозвіл на виконання будівельних робіт, а згодом - зареєстровано за ним, як за замовником декларацію про готовність об`єкта до експлуатації з відміткою про її реєстрацію, проставленою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, відсутні були жодні перешкоди для державної реєстрації за ним права власності на вказаний об`єкт нерухомості приватним нотаріусом ДМНО Деллаловим А.О., що діяв як державний реєстратор. Вказані обставини на думку третьої особи-2 підтверджують відсутність у держави жодних претензій до ОСОБА_2 щодо обсягу наданих документів для визнання об`єкту готовим до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього. З наведеного вбачається, що при отриманні дозволу на виконання будівельних робіт ОСОБА_2 надав Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області всі необхідні документи, у тому числі і щодо належного користування земельною ділянкою. Також зазначає, що ані дозвіл на виконання будівельних робіт, ані декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області не були скасовані, визнані незаконними чи недійсними, а отже, останні є чинними та створюють відповідні юридично значущі наслідки. Крім того, щодо клопотання про виключення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, зазначає, що дане клопотання на думку третьої особи-2 не може підлягати задоволенню, оскільки діючим законодавством не передбачено такої процесуальної дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у задоволенні клопотання Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про призначення почеркознавчої та судово-технічної експертизи відмовлено.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 20.07.2010 ОСОБА_2 було видано дозвіл на виконання будівельних робіт №175-1/2010-04 начальником відділу інспекції Дніпропетровського Регіонального ДАБК у Дніпропетровській області на виконання будівельних робіт, а саме будівництво автозаправної станції по АДРЕСА_1 .
14.08.2019 укладено договір іпотеки між ОСОБА_2 та ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО», від імені керівника ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріально округу Деллаловим А.О., зареєстрований в реєстрі № 296.
15.04.2024р. між ТОВ «ДЖЕРМАН ДНІПРО», в особі директора ОСОБА_3 , (надалі - ПРОДАВЕЦЬ) та ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , укладено договір купівлі-продажу автозаправної станції про таке:
Продавець, передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує), та сплачує вартість за ціною та у порядку, що передбачена цим договором АВТОЗАПРАВНУ СТАНЦІЮ, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Сонячна набережна (колишня назва Малиновського маршала), будинок 92 (дев`яносто два), надалі «об`єкт купівлі-продажу», що розташоване на земельній ділянці, право власності на яку не реєструвалося, що підтверджується листом Держгеокадастру від 21.03.2024 № 29-4-0.38-1115/299- 24-0.38.
Опис об`єкту нерухомого майна: загальною площею 3,4 кв.м, та складається з: літ.А - господ. блок, літ. Б під Г - операторська, літ. В під Г - резервуар, літ. Г - навіс, літ. Д - вбиральня, літ. В під Г - колонка, І - мостіння.
Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу (ДМНО) Рудкевичем Є.В., та зареєстровано в реєстрі за № 601.
На теперішній час, у провадженні Самарського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 206/4651/24 за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРМАН ДНІПРО», Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та припинення права володіння.
Дніпровська міська рада у своїй позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_2 було здійснено державну реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно на підставі неіснуючих документів, у тому числі, без документа, що засвідчує право користування спірною земельною ділянкою, на якій розташоване дане майно.
При цьому, ДМР посилається на те, що спірне майно є самочинним, та просить:
Листом від 28.04.2025 № 2322/03/18-25 Державна інспекція архітектури та містобудування України надала відповідь, в якій заявнику було роз`яснено, що згідно з пунктом 73 Порядку № 681 відомості про документи, які підлягають обов`язковій реєстрації в електронній системі і створені після запровадження електронної системи (у тому числі після реалізації експериментального проекту щодо запровадження першої черги електронної системи) можуть бути використані замовниками будівництва лише після їх внесення до електронної системи. Також у листі зазначено, що внесення відповідного документа до електронної системи здійснюється за письмовим зверненням заявника до суб`єкта надання адміністративних та інших послуг у будівництві протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого звернення.
Крім того, у відповіді було наведено посилання на положення підпункту 8 пункту 13 розділу І Закону України від 17.10.2019 № 199-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку надання адміністративних послуг у сфері будівництва та створення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва» (далі також Закон № 199-IX), яким передбачено створення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва з метою покращення якості надання адміністративних та інших послуг, зниження корупційних ризиків під час їх надання і забезпечення публічності.
Відповідачем наголошено, що норма пункту 73 Порядку № 681 чітко вказує на часову межу застосування «після запровадження електронної системи». Її дія не охоплює документи, створені до моменту запуску ЄДЕССБ або до початку реалізації експериментального проекту, який, згідно з Постановою № 559 здійснювався у період з 06.07.2020 по 30.11.2021. Отже, як дозвіл від 2010 року, так і декларація від 2011 року були видані більш ніж за дев`ять років до початку функціонування ЄДЕССБ і, відповідно, не належать до документів, що підпадають під правовий режим, визначений пунктом 73 Порядку № 681.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, з метою захисту права власності позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів та спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" (тут і далі - Закон № 3038 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон) функціонує Єдина державна електронна система у сфері будівництва (далі - електронна система), що функціонує згідно із Порядком ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2021 № 681 «Деякі питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва».
Відповідно до частини 1 статті 22-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" №3038-VI Єдина державна електронна система у сфері будівництва - єдина інформаційно-телекомунікаційна система у складі містобудівного кадастру, що забезпечує створення, перегляд, відправлення, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробку, використання, розгляд, зберігання, захист, облік та надання інформації у сфері будівництва, а також електронну взаємодію між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг, з метою отримання визначених цим Законом послуг у сфері будівництва.
Електронна система складається з: 1) Реєстру будівельної діяльності; 2) електронного кабінету користувача електронної системи (далі - електронний кабінет); 3) порталу електронної системи. Невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності є єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. У електронній системі використовуються класифікатори, довідники, словники та бази даних, які ведуться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування, а також державні та галузеві класифікатори, довідники, словники та бази даних, які ведуться іншими центральними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Для забезпечення ідентифікації місця розташування об`єкта будівництва у електронній системі використовується словник вулиць населених пунктів та вулиць іменованих об`єктів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (часина 2 статті 22-1 Закону №3038-VI).
За змістом пункту 1 частини 1 статті 2-2 Закону №3038-VI реєстр будівельної діяльності є компонентом електронної системи, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік інформації щодо містобудівних умов та обмежень.
Згідно із пунктом 10 частини 2 статті 22-2 Закону №3038-VI з використанням Реєстру будівельної діяльності створюються такі електронні документи (крім документів, які містять відомості, що становлять державну таємницю) та здійснюються такі дії, зокрема, сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, повідомлення про відмову в його наданні. Оригіналом документів, визначених цією частиною, є їх примірник в електронній формі, виготовлений за допомогою Реєстру будівельної діяльності. Створення документів та проведення дій, визначених цією частиною, з використанням Реєстру будівельної діяльності здійснюються особами, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про видачу відповідних документів та вчинення відповідних дій.
Постановою Кабінету Міністрів України №681 від 23.06.2021 "Деякі питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва" затверджений Порядок ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - Порядок №681).
Відповідно до пункту 3 Порядку №681 метою створення та ведення електронної системи є забезпечення створення, перегляду, надсилання, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробки, використання, розгляду, зберігання, захисту, обліку та надання інформації у сфері будівництва, а також електронна взаємодія між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг під час отримання/надання адміністративних послуг та інших послуг у сфері будівництва, передбачених цим Порядком, здійснення заходів щодо архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
За змістом пункту 59 Порядку №681 реєстр будівельної діяльності електронної системи є компонентом електронної системи, який забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік, зокрема, інформації про об`єкти будівництва та закінчені будівництвом об`єкти, у тому числі: будівельних паспортів забудови земельної ділянки; проектної документації на будівництво об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, затвердженої в установленому порядку (у тому числі відомостей про координати поворотних точок меж контурів об`єктів будівництва, їх висотності); відомостей щодо розрахунку класу наслідків (відповідальності), техніко-економічних показників об`єктів будівництва); відомостей про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва та закінченим будівництвом об`єктів; погоджень обґрунтованих відхилень від будівельних норм згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України "Про будівельні норми"; результатів оцінки впливу на навколишнє природне середовище згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля" (в частині збирання, накопичення, обробки, захисту, обліку такої інформації); енергетичних сертифікатів згідно із Законом України "Про енергетичну ефективність будівель" (у тому числі вхідних, проміжних та результативних показників енергетичної ефективності будівлі; відомостей про незалежний моніторинг енергетичних сертифікатів; витягів з енергетичного сертифіката; договорів про сертифікацію енергетичної ефективності, укладених відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", у разі їх укладення через електронний кабінет); результатів експертизи проектної документації на будівництво об`єктів (у тому числі договорів про проведення експертизи проектної документації на будівництво об`єктів, укладених відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", у разі їх укладення через електронний кабінет); укладених договорів підряду, інформації про відповідального виконавця робіт, який закріплений підрядником за відповідним об`єктом будівництва; відомостей про інженера-консультанта (у разі його залучення); документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт; ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів; документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; інвентаризаційних справ, матеріалів технічної інвентаризації, технічних паспортів об`єктів незавершеного будівництва, закінчених будівництвом об`єктів та їх частин (квартир, вбудованих чи вбудовано-прибудованих приміщень у будинку, будівлі, споруді, гаражних боксів, машиномісць, інших житлових та нежитлових приміщень, які після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійними об`єктами нерухомого майна), виробничих будівель, будівель і споруд громадського та виробничого (в тому числі сільськогосподарського) призначення та їх комплексів, захисних споруд цивільного захисту, багатофункціональних будинків для тримання засуджених та осіб, узятих під варту (у тому числі договорів про проведення технічної інвентаризації, укладених відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", - у разі їх укладення через електронний кабінет); результатів проведення обстеження та паспортизації об`єктів (зокрема паспортів об`єктів відповідно до статті 39-2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"); звітів про результати обстеження технічних установок згідно із Законом України "Про енергетичну ефективність будівель" (у тому числі відомості про проведення незалежного моніторингу звітів про результати обстеження технічних установок; витягів із звіту про результати обстеження технічних установок; договорів про обстеження технічних установок, укладених відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги" у разі їх укладення в електронній формі через електронний кабінет); фотокарток об`єктів будівництва; результатів контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів; інформації та документів, поданих фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами в електронній формі для отримання послуг у сфері будівництва.
Пунктом 60 Порядку №681 визначено, що виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності електронної системи створюються такі електронні документи (крім документів, які містять відомості, що становлять державну таємницю), зокрема, сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, відмова та повідомлення про відмову в його наданні.
За приписами пункту 73 Порядку №681 відомості про документи, які підлягають обов`язковій реєстрації в електронній системі і створені після запровадження електронної системи (у тому числі після реалізації експериментального проекту щодо запровадження першої черги електронної системи), можуть бути використані замовниками будівництва лише після їх внесення до електронної системи. Внесення відповідного документа до електронної системи здійснюється за письмовим зверненням заявника до суб`єкта надання адміністративних та інших послуг у будівництві протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого звернення.
Відповідно до пункту 73-1 Порядку №681 актуалізація відомостей (даних), що містяться в електронній системі, у випадках, визначених законодавством, здійснюється відповідними уповноваженими особами шляхом підтвердження/внесення відомостей (даних) до електронної системи у машинозчитуваному форматі на підставі відомостей (даних), які містяться у наданих замовником для актуалізації відомостях, документах у паперовій або електронній формі, та шляхом додавання сканованого примірника документа у разі його подання в паперовій формі.
Актуалізовані відомості (дані) підписуються такими уповноваженими особами шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису.
Згідно із пунктом 77 Порядку №681 створення документів та проведення дій з використанням Реєстру будівельної діяльності електронної системи здійснюється особами, до повноважень яких належить прийняття рішень про видачу відповідних документів та вчинення відповідних дій.
Пунктом 114 Порядку №681 встановлено, що внесення відомостей/здійснення дій у Реєстрі будівельної діяльності електронної системи на підставі судових рішень, які передбачають зміну відомостей в Реєстрі будівельної діяльності електронної системи, та рішення про заборону (скасування заборони) вчинення дій замовниками, уповноваженими органами містобудування та архітектури, органами державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду здійснюється відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду не пізніше наступного робочого дня з дня отримання такого судового рішення.
Згідно із пунктом 120 Порядку №681 реєстр будівельної діяльності електронної системи містить єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, який є невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності електронної системи.
Так, декларація про готовність об`єкта будівництва до експлуатації це документ, який дає підстави для реєстрації права власності на нерухоме майно.
За своєю правовою природою цей документ є актом індивідуальної дії одноразового застосування. Окрім того, відповідно до позиції Конституційного Суду України та ЄСПЛ державні органи не можуть скасовувати прийняті ними раніше рішення, з чого випливає, що органи контролю у галузі будівництва повинні здійснювати перевірку усіх даних в декларації перед ухваленням рішення про реєстрацію або відмову у такій реєстрації, а не після закріплення позитивного результату.
Тобто декларація про готовність об`єкту до експлуатації як акт індивідуальної дії, що є підставою набуття права власності на об`єкт нерухомості, вже була реалізована ОСОБА_2 .
Правомірність набуття права власності на автозаправну станцію Проніним ЮА. Та ТОВ «Джерман Дніпро» вже була предметом судового оскарження в межах справи №206/2033/20.
Проте, Верховним Судом в межах розгляду цієї справи не встановлено порушення набуття права власності за вказаними особами.
Так само не надано доказів протиправності набуття власності на вказаний об`єкт нерухомості за позивачем в межах даної справи.
При цьому, суд не може погодитись з думкою відповідача-1, що норма пункту 73 Порядку № 681 чітко вказує на часову межу застосування «після запровадження електронної системи» і її дія не охоплює документи, створені до моменту запуску ЄДЕССБ.
Так, вказана норма не містить жодного обмеження щодо реєстрації документів , які створені до моменту запуску ЄДЕССБ.
Доводи відповідача-1 щодо того, що суб`єктом звернення з подібною заявою може бути тільки замовник будівництва спростовуються приписами п. 73 Порядку, де прямо зазначено що з подібною заявою звертається заявник адміністративних послуг. Даний пункт не містить застережень щодо виключної можливості звернення лише суб`єкта будівництва.
Стосовно того, що бездіяльністю відповідача не порушено прав ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми:
(1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер;
(2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями;
(3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах.
Критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями стаття 1 Першого протоколу до Конвенції є такі обставини:
- чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі. Тобто втручання державі у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними;
- чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті. Якіщ можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або : метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимної метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її прав власності.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції є, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. Водночас відсутність такого порушення є тоді, коли дотримані всі три критерії.
У питаннях оцінки "пропорційності", як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, ЄСПЛ визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.
ЄСПЛ встановив, що навіть у "горизонтальних" відносинах (тобто у відносинах, заснованими на юридичній рівності між їх учасниками) можуть бути застосовані міркування про суспільний інтерес, які передбачають накладення певних зобов`язань на державу. Тобто відповідні заходи, необхідні для захисту права власності, можуть бути застосовані у справах, пов`язаних із судовими процесами між особами чи компаніями (див. справи "Zolotas v. Greece (no. 2), 2013, § 39; Багаз and Others v. Turkey, 2021, § 70).
Коли справа стосується звичайних економічних відносин між приватними сторонами, такі позитивні зобов`язання є більш обмеженими. Тому стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не може тлумачитися як така, що накладає на Договірні держави будь-які загальні зобов`язання покривати борги приватних осіб.
Аналіз змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить про те, що зазначена норма не містить чітких процедурних вимог або зобов`язань процесуального характеру, що стосуються як державних органів, так і у справах між приватними сторонами. Якщо втручання у право на мирне володіння "майном" вчинене приватною особою, то для держави виникає позитивне зобов`язання забезпечити у своїй правовій системі відповідні процедури, щоб майнові права були достатньо захищені законом і щоб існували ефективні засоби правового захисту, за допомогою яких "жертва втручання" може відстояти свої права.
Так, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що держави зобов`язані забезпечити судові процедури, які пропонують необхідні процесуальні гарантії, тобто, дозволяють національним судам і трибуналам ефективно та справедливо вирішувати спори між приватними особами (див. справи "Kotov v. Russia" [ВП], 2012, § 114; "Sovtransavto Holding v. Ukraine", 2002, § 96; "Anheuser-Busch Inc. v. Portugal" [ВП], 2007, § 83; "Freitag v. Germany", 2007, § 54; "Shesti Mai Engineering OOD and Others v. Bulgaria", 2011, § 79; "Plechanow v. Poland", 2009, § 100; "Ukraine-Tyumen v. Ukraine", 2007, § 51; "Antonopoulou v. Greece" (ріш.), 2021, § 57; "Nikolay Kostadinov v. Bulgaria", § 54).
Отже, незалежно від суб`єкта звернення до суду (чи це фізична, чи юридична особа), держава повинна забезпечувати таким особам можливість захистити свої права, в тому числі, і шляхом надання можливості звернення до суду з відповідним позовом. При цьому суд повинен забезпечити розгляд такого позову з дотриманням відповідних матеріальних та процесуальних норм, якими передбачено захист відповідного права заявника-позивача.
Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Конвенції, зміст по суті якої, вимагає дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Отже, особа може бути позбавлена її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності повинна дотримуватися справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті З ЦК України). Добросовісність набувача майна має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього.
Одним з критеріїв для відмови суду у втручанні у мирне володіння добросовісним набувачем спірним майном є темпоральний критерій, за яким особа, яка добросовісно набула право власності на майно та володіла цим майном тривалий час, не може бути позбавлена права власності на таке майно (постанови Верховного Суду від 21.07.2020 у справі № 5011-15/2551-2012).
Також критерієм для відмови суду у втручання мирним володінням майном (для відмови суду у задоволенні позову про витребування майна у добросовісного набувача) є суб`єктивний (враховується поведінка позивача щодо вчинених дій з метою повернення спірного майна). Подібний критерій наявний у висновках Європейського суду з прав людини, який зазначає, що втручання у мирне володіння майном потрібно застосовувати не безумовно, а із урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки відповідача, але і самого скаржника (див. постанови Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №5013/458/11, від 13.07.2021 у справі № 1/157-09-5588 (916/2070/20), а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (п. 46)).
Отже, втручання у право володіння особи майном можливо лише у виключних випадках, за наявності критично значущих підстав для забезпечення потреб суспільства у виключних обставинах.
Суд зазначає, що наявність значної кількості судових справ щодо позбавлення права власності позивача з підстав відсутності в Реєстрі інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, стосовно нерухомого майна, що належить позивачу, є підставою вважати обґрунтованим звернення ОСОБА_1 до суду з метою захисту гарантованого Конституцією України права власності на майно.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення адміністративного позову.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, третя особа-1: ОСОБА_2 , третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖЕРМАН ДНІПРО», третя особа-3: Дніпровська міська рада про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної інспекції архітектури та містобудування України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна