Справа № 620/6051/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6051/24 Головуючий у 1 інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пунктів 1, 2 наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 569 від 30.10.2022 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта ОСОБА_1 " про покладення на лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді - "догана";

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) № 569 від 30.10.2022 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта ОСОБА_1 " про невиплату лейтенанту ОСОБА_1 додаткової винагороди та премії за жовтень 2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію та додаткову винагороду за жовтень 2023 року в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 1 та 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) № 569 від 30.10.2022 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта ОСОБА_1 " у вигляді догани та невиплати премії і додаткової винагороди за жовтень 2023 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що, зважаючи на той факт, що пункти 1 та 2 наказу № 569 від 30.10.2023 р. скасовано, тому підстави для позбавлення премії та додаткової винагороди позивача відпали. Зазначене вказує на те, що відповідач має виплатити належну позивачу премію та додаткову винагороду за жовтень 2023 року. При цьому, апелянт зазначає, що, у даному випадку, суд не втручається у дискреційні повноваження відповідача, оскільки за умови, що факт неналежної поведінки позивача не підтвердився, у відповідача відсутні правові підстави для відмови у виплаті премії. Тобто, відповідач не може в даній ситуації обрати будь який інший варіант, окрім як виплатити премію та додаткову винагороду за жовтень 2023 року.

Також, не погодившись з рішенням суду, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що військовослужбовець ОСОБА_2 28.10.2023 року в місці несення служби перебував у стані алкогольного сп`яніння. Даний факт підтверджується витягом із наказу командира про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача. Апелянт зазначає, що у витягу, наданому позивачу на його запит і долученому ним до матеріалів справи, вказані всі обставини скоєного правопорушення, факти, що стали підставою для притягнення позивача до відповідальності. Крім того, апелянт вказує, що в матеріалах внутрішнього листування відповідача зберігається копія рапорту командира підрозділу позивача капітана ОСОБА_3 від 29.10.2023 вх.№4876 про перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння в місці несення служби 28.10.2023.

25 листопада 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Також, 29 листопада 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на строк достатній для всебічного та повного розгляду справи, згідно норм ст. 309 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 під час проходження військової служби, за порушення вимог ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, керуючись ст.ст.48,54 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, наказом Міністерства Оборони України від 30.04.2017 №233 «Про заходи щодо попередження пияцтва у Збройних Силах України», на підставі рапорту й доданих до нього матеріалів, з метою недопущення подібних випадків у майбутньому, притягнутий до відповідальності у вигляді догани та позбавлений премії та додаткової винагороди на період воєнного стану за жовтень 2023 року, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.10.2023 № 569.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 13.11.2023 у справі № 229/7829/23 адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП повернуто до Військової частини НОМЕР_1 для належного оформлення.

Не погоджуючись із вищевказаним наказом в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та позбавлення премії та додаткової винагороди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини 1 статі 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу).

Згідно абзацу 2 статті 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

В силу вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

В силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За приписами ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

У відповідності до статті 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту передбачено, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 569 від 30.10.2022 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта ОСОБА_1 " позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 вищевказаного наказу, за порушення вимог ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, керуючись ст.ст.48,54 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, наказом Міністерства Оборони України від 30.04.2017 №233 «Про заходи щодо попередження пияцтва у Збройних Силах України», на підставі рапорту й доданих до нього матеріалів, з метою недопущення подібних випадків у майбутньому, лейтенанту ОСОБА_1 оголошено догану.

Відповідно до пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 569 від 30.10.2022 року, начальнику фінансово-економічної служби-головному бухгалтеру відповідно до вимог «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»» наказано не виплачувати позивачу премію та додаткову винагороду на період воєнного стану за жовтень місяць 2023 року.

В оскаржуваному наказі відповідачем зазначено, що вивченням рапорту та доданих документів встановлено, що дійсно 28.10.2023 близько 19:50 лейтенант ОСОБА_1 знаходився в розташуванні свого підрозділу в районі н.п, Свято-Покровське Бахмутського району Донецької області в стані алкогольного сп`яніння. За результатами складування вміст алкоголю в крові лейтенанта ОСОБА_1 становив 1.105 проміле.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Згідно висновків Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 28 грудня 2021 року у справі № 813/4069/17, нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що обставини та факти вчинення дисциплінарного проступку мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що допустимі та достовірні докази, в розумінні статей 73-75 КАС України, про наявність у позивача 28.10.2023 о 19-50 год вмісту алкоголю в крові 1,105 проміле під час проходження військової служби, відсутні.

Також, як правильно зазначено судом першої інстанції, лише зазначення у спірному наказі про наявність у позивача 28.10.2023 вмісту алкоголю в крові 1,105 проміле, без надання відповідних доказів, не дають підстав для висновку про знаходження позивача на службі в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, матеріали справи свідчать, що Дружківським міським судом Донецької області розглядались матеріали за протоколом №135 від 29.10.2023 про військове адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчиненого позивачем.

Так, постановою Дружківського міського суду Донецької області від 13 листопада 2023 року у справі №3/229/4067/2023 адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП повернути до військової частини НОМЕР_1 для належного оформлення.

У вищевказаній постанові суд зазначив, що, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, у протоколі №135 від 29.10.2023 про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не зазначено час вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, до протоколу не долучено: документи, що посвідчують особу військовослужбовця, який притягається до адміністративної відповідальності і документи, що підтверджують його перебування на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 на момент вчинення правопорушення.

При цьому, судове рішення, яким встановлено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на час розгляду справи, відсутнє.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, будь-які пояснення, докази щодо підстав застосування дисциплінарного стягнення до позивача відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами обставини вчиненого позивачем правопорушення, його наслідки, ступінь вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. Тобто, відповідачем не вжито усіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого правопорушення.

Доводи апелянта - відповідача про те, що факт перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння 28.10.2023 підтверджується витягом з наказу командира та внутрішнім рапортом командира підрозділу, є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам доказування в адміністративному судочинстві.

Сам по собі наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності або витяг з нього не може вважатися належним і допустимим доказом факту вчинення дисциплінарного проступку, оскільки є лише формою реалізації управлінського рішення, а не первинним доказом обставин, які передували його ухваленню.

Аналогічно, рапорт командира підрозділу є службовим повідомленням, що відображає суб`єктивне сприйняття подій посадовою особою, і без підтвердження об`єктивними доказами (медичним висновком, актом огляду, показаннями свідків, належно оформленими матеріалами фіксації) не може самостійно підтверджувати стан алкогольного сп`яніння, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо необхідності підтвердження дисциплінарного проступку належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.10.2023 № 569 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та позбавлення премії та додаткової винагороди за жовтень місяць 2023 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо відмови суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію та додаткову винагороду за жовтень 2023 року в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби, слід зазначити наступне.

Відмовляючи у задоволенні вищевказаної позовної вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова винагорода та премія є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, право на призначення яких та визначення розміру виплати яких, покладається виключно на командування військової частини, а, отже, суд не може перебирати на себе повноваження командира військової частини в частині призначення додаткових видів грошового забезпечення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, оскільки він ґрунтується на помилковому ототожненні дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень із його обов`язком діяти відповідно до закону за відсутності визначених законом підстав для іншої поведінки.

Так, скасування пунктів 1 та 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 569 від 30.10.2023 року свідчить про визнання судом відсутності правових підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, для невиплати йому премії і додаткової винагороди за жовтень 2023 року. Отже, відповідний наказ не породжує жодних правових наслідків і не може слугувати підставою для обмеження права позивача на отримання складових грошового забезпечення.

Крім того, положення постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 встановлюють обов`язок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям у період дії воєнного стану за умови проходження військової служби та виконання службових обов`язків. Невиплата або обмеження такої виплати допускається виключно за наявності належним чином встановлених і юридично оформлених підстав. У даній справі такі підстави відсутні, що підтверджено судовим рішенням про скасування відповідного наказу командира військової частини.

Крім того, колегія суддів вважає, що покладення судом на відповідача обов`язку нарахувати та виплатити позивачу належні суми грошового забезпечення не є втручанням у дискреційні повноваження командування військової частини. За відсутності передбачених законом підстав для відмови у виплаті грошового забезпечення відповідач не наділений свободою розсуду щодо вибору варіанта правомірної поведінки, а зобов`язаний діяти відповідно до імперативних вимог законодавства.

Враховуючи вищезазначене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію та додаткову винагороду за жовтень 2023 року є необґрунтованим, у зв`язку з чим, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині, а тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, доводи викладені в апеляційній скарзі позивача спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи в частині, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині з прийняттям в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію та додаткову винагороду за жовтень 2023 року в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розрахунку за місяць пропорційно часу проходження служби.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Безименна Н.В.