Справа № 460/13191/24
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 січня 2026 року

м. Київ

справа № 460/13191/24

адміністративне провадження № К/990/53797/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2025 у справі №460/13191/24 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду 22.12.2025 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Рівненській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2025 у справі №460/13191/24.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управлінням ДПС у Рівненській області від 21.06.2024 №16, від 21.06.2024 №16, від 21.06.2024 №16, від 21.06.2024 №16, від 15.07.2024 №16, від 15.07.2024 №705-22, від 31.07.2024 №16 та від 31.07.2024 №11243/.

Ухвалою суду від 31.10.2024 роз`єднано позовні вимоги у справі з виділенням у самостійні провадження частини позовних вимог. У провадженні адміністративної справи №460/13191/24 розглядалися позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «ПС» від 21.06.2024 №16, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 89000,00грн, форми «ПС» від 21.06.2024 №16, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2025 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 у справі №460/13191/24 в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправного та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області «ПС» від 21.06.2024 №16, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції, скасовано в частині суми 80000 грн та прийнято в цій частині нове судове рішення, яким адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 21.06.2024 №16, винесене Головним управлінням ДПС у Рівненській області, в частині суми штрафних (фінансових санкцій) 80000 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Скаржником вказано, підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328 , пункт 4 частини 2 статті 353 КАС України, зазначено, що судом апеляційної інстанції порушено підпункт 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 КАС України Податкового кодексу України, частину 4 статті 90, частину 3 статті 242 КАС України.

На думку скаржника, апеляційним судом не надано оцінки доказам, які надав відповідач, встановлено обставини справи на підставі недопустимих доказів, не взято до уваги, що матеріали справи не містять жодних доказів проведення позивачем повірки або оцінки відповідності колонки паливороздавальної «Геркон» №1298, не надано належної оцінки наявній в матеріалах справи копії акта фактичної перевірки, копії запиту про надання документів, копії акта про ненадання документів. Податковим органом зауважено, що судом апеляційної інстанції не враховано, що придатність до експлуатації рівнемірів магнітострикційних DELPHI, строк якої закінчився в жовтні 2022 року, тобто у період воєнного стану, була продовжена на період воєнного стану, а саме до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 07.04.2023 №440 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного та надзвичайного стану», яка набула чинності 04.06.2023 та відповідно до пункту 4 якої Постанова Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 №412 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» втрачає чинність.

Верховний Суд зауважує, що згідно із частинами 1 та 2 статті 74 КАС України недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Контролюючим органом не конкретизовано, які докази у даній справі були недопустимими.

Разом з тим, як встановлено зі змісту оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 як в ході проведення фактичної перевірки так і до позовної заяви було надано сертифікат відповідності UA.TR.113-0436/07F-20, відповідно до якого рівнеміри DELPHI із заводськими номерами № 046123, № 046124, № 046125 відповідають затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та застосованим вимогам Технічного регламенту. Строк дії даного сертифікату чинний до 29.10.2024. Також, ФОП ОСОБА_1 в ході проведення перевірки та судового розгляду справи було надано свідоцтва №1909, №1910 та №1911 про повірку рівнемірів DELPHI із заводськими номерами №046123, №046124, №046125, які чинні до 05.08.2024. На час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на акцизному складі за адресою: АДРЕСА_1, були встановлені та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі усі вимірювальні прилади, а тому твердження відповідача, що резервуари на зазначених вище акцизних складах не обладнанні витратомірами/рівнемірами не відповідає дійсності. Судом першої інстанції не враховано та не взято до уваги, що на час проведення фактичної перевірки акцизний склад за адресою: АДРЕСА_1 не працював та реалізація паливно-мастильних матеріалів не здійснювалась, що підтверджується X-звітом, який наявний в матеріалах справи.

Восьмим апеляційним адміністративним судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.01.2023 у справі №580/9246/21, зроблено висновок, що санкція, встановлена пунктом 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України, застосовується не конкретно за реалізацію пального за відсутності встановлених витратомірів-лічильників на кожному місці відпуску пального наливом, а у випадку виробництва, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального, за відсутності встановлених витратомірів-лічильників на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірів-лічильників рівня таких товарів (продукції) у резервуарі. При цьому, такі витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники повинні бути зареєстровані у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників. Враховуючи, що на дату перевірки контролюючим органом було встановлено наявність на акцизному складі позивача витратомірів/рівнемірів-лічильників рівня нафтопродуктів, які були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі, що підтверджується матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивача було безпідставно притягнуто до відповідальності, передбаченої пунктом 128.1-1 статті 128.1 Податкового кодексу України, а тому податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 21.06.2024 № 16 в частині суми 80000 грн підлягає скасуванню. Скаржником такі висновки суду не спростовано.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, переоцінки доказів, що не є належим викладенням підстав касаційного оскарження.

Слід зауважити, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2025 у справі №460/13191/24 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва