Справа № 260/6072/25
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 січня 2026 року

м. Київ

справа №260/6072/25

адміністративне провадження № К/990/53431/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Жука А. В., Смоковича М. І., перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі №260/6072/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дії та бездіяльності протиправними,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 20 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 20 травня 2023 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби за період з 30 січня 2020 року по 20 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити йому грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби за період з 30 січня 2020 року по 20 травня 2023 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі № 260/6072/25 повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, відповідачем подано касаційну скаргу через підсистему «Електронний суд».

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Перевіряючи касаційну скаргу в частині оскарження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року суд виходить із такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги відповідача оскаржуване рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося, оскільки згідно ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року, апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року повернуто особі, яка її подала, що у відповідності до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

З урахуванням викладеного у відкритті касаційного провадження на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року слід відмовити.

Перевіряючи касаційну скаргу в частині оскарження ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року суд виходить із такого.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 КАС України, а саме: не додано документа про сплату судового збору та надано п`ятиденний с строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявленого недоліку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що копію зазначеної ухвали скаржник отримав 03 грудня 2025 року до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд" , що підтверджується довідкою Восьмого апеляційного адміністративного суду про доставку електронного листа.

На виконання вимог ухвали до суду надійшла заява відповідача про продовження процесуального строку на усунення недоліку апеляційної скарги, яка обгрунтована тим, що скаржник об`єктивно позбавлений можливості щодо сплати судового збору у зв`язку з відсутністю фінансування.

Суд апеляційної інстанції вказав, що сплата судового збору за подання апеляційної скарги в силу положень Кодексу адміністративного судочинства України є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до частини першої статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Частиною другою статті 121 КАС України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд виходив з того, що наданий апелянтом рапорт не є належним та достатнім підтвердженням відсутності коштів для сплати судового збору на момент подання апеляційної скарги (21 листопада 2025 року) чи заяви про усунення недоліків (04 грудня 2025 року).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про продовження строку суд вказав, що заявником не доведено обставин за яких продовження строків усунення недоліків апеляційної скарги призведе до фактичної сплати судового збору у найкоротші строки. Крім того, доводи скаржника про необхідність продовження процесуального строку є необґрунтованими, оскільки належних доказів наявності обставин, які перешкоджають виконанню вимог процесуального закону ним не надано.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у встановлений судом строк особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліку апеляційної скарги зазначені в ухвалі від 03 грудня 2025 року.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року у справі № 260/6072/25 повернуто скаржнику.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, правильно застосував положення статті 298 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, не викликає сумнівів щодо застосування чи тлумачення цієї норми права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі №260/6072/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дії та бездіяльності протиправними.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. В. Жук

М. І. Смокович