Справа № 990/595/25
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 січня 2026 року

м. Київ

справа №990/595/25

адміністративне провадження № П/990/595/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Жука А.В., Кашпур О.В., Мацедонської В.Е., Соколова В.М.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховного Головнокомандувача Збройних Сил Володимира Зеленського про визнання протиправною бездіяльність,

УСТАНОВИВ:

21 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Верховного Головнокомандувача Збройних Сил Володимира Зеленського з вимогами:

« 1. Визнати дії відповідача протиправними в частині що стосуються мене. А саме виконання будь яких наказів та розпоряджень. Мається на увазі що будь які нормативні документи накази, розпорядження в системі Міністерства Оборони України та Укази президента України, якщо вони стосуються особисто мене чи вимог виконання мною є протиправними та не законними, оскільки я не маю проходити військову службу(хоч за станом здоров`я, хоч за педагогічною посадою як працівник міністерства освіти внесений до ЄДБО).

2. Визнати бездіяльність президента України як Верховного Головнокомандувача, що полягає у не належному виконанні конституційних обов`язків, а саме не належний контроль підконтрольних йому силових відомств Міністерства оборони, злочинне виконання указу президента щодо загальної мобілізації(в чіткій підпорядкованості та підконтрольності президенту, його особиста вказівка мобілізовувати в порушення закону) - незаконною та протиправною.

3. Визнати не належним та протиправним - не виконання конституційного обов`язку президента України, з моменту повномасштабного вторгнення президент як гарант територіальної цілісності не ввів правовий режим війни, та не оголосив війну державі Росія.

4. Визнати не конституційним та таким що грубо порушує чинне законодавство введення режиму військового стану, оскільки даний режим передбачений перед початком війни а не під час її ведення, під час війни має бути введений режим війни(воєнний стан).

5. Визнати не законною бездіяльність президента України як гаранта конституції України, а саме не належне виконання обов`язків президента що полягають у особистому порушенні конституції, та не виконання обов`язку гаранта конституції (не слідкує за не ухильним виконанням основного Закону держави - Конституції) (не введення режиму воєнного стану, корупційна складова) ( як доказ це проведена НАБУ операція МІДАС) допущення подібних злочинів у вищому керівництві держави, особиста участь у цих злочинах є підставою для імпічменту.

6. Зобов`язати президента України звільнити мене з військової служби.

7. Визнати бездіяльність Верховного Головнокомандувача а саме не забезпечення виконання наказів та розпоряджень, указів - протиправними. (надання фактичних можливостей та засобів виконати, приклад: від військовослужбовця зі стрілецькою зброєю вимагати знищити танк, без відповідних засобів для знищення противника, або для впровадження імпульс виділити кошти та вкрасти 80 відсотків та не забезпечити комп`ютерами та засобами принтерів та сканерів, не надання належної підготовки (навчання відповідних фахівців, не залучення іт фахівців до особового складу, не належне комплектування коли іт спеціалісти потрапляють в піхоту в окопи замість впровадження імпульс) а тупе вимагання виконання наказів та розпоряджень).

8. Визнати протиправною бездіяльність Верховного Головнокомандувача по застосуванню кадрових рішень для покарання корупціонерів та злочинців серед керівного складу Мін оборони та Генерального штабу, командувань військ, командирів частин шляхом зняття з посад, розжалування в рядові та відправку в окопи генералів та полковників.».

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року зазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подачі уточненої позовної заяви з конкретизацією відомостей про відповідача, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 160 КАС України, вимог і викладом обставин, передбачених статтею 160 КАС України, з підтвердженням обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, надати докази порушення його прав та свобод з боку відповідача саме при здійсненні ним функцій органу законодавчої влади відповідно до норм діючого законодавства та обґрунтувати питання дотримання положень статті 122 КАС України (чи подано позов у строк, установлений законом), власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, надати докази надсилання копії позовної заяви та копій доданих документів відповідачу та документу про сплату судового збору.

На виконання ухвали Верховного Суду про залишення позовної заяви без руху позивач надіслав уточнену позовну заяву.

Так, в уточненій позовній заяві позивач зазначив: «Предметом спору є протиправна бездіяльність Президента України як суб`єкта владних повноважень, що полягає у неприйнятті індивідуального рішення щодо розгляду мого питання про звільнення з військової служби, незважаючи на наявність відповідних обставин та звернень. Стосовно дати коли було подано звернення та мені стало відомо про не виконання президентом своїх конституційних обов`язків, мені про це стало відомо у вересні місяці 2025 року (оскільки я проходжу військову службу, до цього часу мені не було відомо чи прийнято рішення, по сьогоднішній день мені не відомо чи розглянуто моє звернення належним чином). Протягом 2023 2024 та 2025 року я не одноразово звертався до президента стосовно прийняття індивідуального рішення про моє звільнення, оскільки інші правові шляхи мною були вичерпані, я звертався до всіх мені відомих інстанцій як військових так і судових. В додатках до справи я долучив докази відповідних звернень.».

Також вказано, що у процесі проходження служби виникли обставини, які, на переконання позивача, дають підстави для розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, зокрема з огляду на стан здоров`я та інші індивідуальні обставини. Зазначено, що позивачем неодноразово вживались заходи для вирішення цього питання у встановленому порядку, зокрема, шляхом звернень по команді та інформування органів військового управління. Разом із тим, індивідуальне питання щодо його звільнення як військовослужбовця не було розглянуто на рівні суб`єкта владних повноважень, уповноваженого приймати відповідні рішення, а саме Президентом України як Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Покликаючись на означене, позивач пов`язує бездіяльність Президента України із неприйняттям індивідуального рішення за результатами розгляду питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби; ненаданням мотивованої відповіді; фактичному ігноруванні питання, яке прямо стосується його правового статусу.

Також позивач уточнив вимоги позовної заяви, за змістом яких просить:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України, що полягає у неприйнятті індивідуального рішення щодо розгляду питання про звільнення позивача з військової служби;

- зобов`язати Президента України розглянути питання щодо звільнення позивача з військової служби та прийняти мотивоване індивідуальне рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Перевіряючи викладене в уточненій позовній заяві обґрунтування, підстави і зміст позовних вимог, встановлено, що вони не усувають недоліків позовної заяви повною мірою.

Так, ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 23 грудня 2025 року, оскільки уточнена позовна заява не містить вмотивованих посилань на те, з якими конкретними юридичними фактами чи подіями пов`язано/обумовлено звернення до суду з цим позовом, також позивач не пов`язує протиправність дій чи бездіяльності Президента України як Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України під час здійснення ним публічно-владних управлінських функцій щодо позивача із конкретними, вчиненими діями (бездіяльністю) із посиланням на відповідні норми права. Крім того, зазначаючи про неприйняття відповідачем рішення щодо розгляду питання про звільнення позивача з військової служби, позивачем не конкретизовано, які саме звернення позивача були, на його думку, неналежним чином розглянуті Президентом України, що свідчить про відсутність конкретизованого предмета позову та перешкоджає суду визначити межі судового розгляду та предмет доказування у справі та, відповідно, здійснити ефективний захист прав позивача. Поряд з цим позивач також не надав докази надсилання копії позовної заяви та копій доданих документів відповідачу.

Верховний Суд зауважує, що адміністративний позов завжди має індивідуальний характер і спрямований на захист конкретних прав, свобод чи інтересів особи в її правовідносинах з певним суб`єктом владних повноважень.

Відтак, позовна заява має вказувати на право, що підлягає захисту та яке порушив відповідач, конкретні обставини чи факти, з якими позивач пов`язує порушення свого права та які утворюють привід для звернення до суду, а також містити такі ж конкретні вимоги до відповідача, які суд, за наявності для того підстав, має задовольнити з метою захисту порушеного права позивача.

Водночас уточнена позовна заява не відповідає наведеним вище критеріям, оскільки, в ній викладено абстрактні міркування з приводу порушень відповідачем прав позивача, яке, на його переконання, полягає у неприйнятті рішення про звільнення позивача з військової служби.

Отже, неможливо встановити дійсний зміст і суть правовідносин, що виникли між позивачем та Президентом України як Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України, а тому, недоліки позовної заяви щодо надання до суду уточненої позовної заяви з конкретизацією вимог і викладом обставин, передбачених статтею 160 КАС України, з підтвердженням обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, надання доказів порушення прав та свобод позивача з боку відповідача не усунуті.

Верховний Суд звертає увагу позивача, що судове рішення про повернення позовної заяви позивачу з означених підстав не є проявом обмеження права на доступ до суду, оскільки це рішення було зумовлено не будь-яким свавільним небажанням суду розглядати звернення позивача до суду, а лише невиконанням процесуальних вимог закону щодо форми та порядку подання позовної заяви. Такого змісту дії не можуть свідчити про обмеження доступу йому до суду.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з частиною п`ятою статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки виявлені судом недоліки позовної заяви не усунуті, є підстави для її повернення позивачу.

Керуючись статтями 169, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Верховного Головнокомандувача Збройних Сил Володимира Зеленського про визнання протиправною бездіяльність.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію цієї ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук

О.В. Кашпур

В.Е. Мацедонська

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду