Справа № 600/5725/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2026-01-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 січня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/5725/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без руху у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань, за період з 12.07.2024 по 22.10.2024 (включно);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 12.07.2024 по 22.10.2024 (включно) з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; задоволено клопотання позивача та витребувано докази у військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 .

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, зазначено про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Так, на думку представника військової частини НОМЕР_1 , позивач повинен був звернутися до суду з цим позовом упродовж трьох місяців з дня виключення його зі списків особового складу військової частини та вручення йому грошового атестату, і такий строк тривав з 17 грудня 2024 року по 17 березня 2025 року, натомість даний позов було подано до суду лише у грудні 2025 року.

Ухвалою суду від 24 грудня 2025 року встановлено позивачу строк для подання до суду заяви із поясненнями щодо поданого військовою частиною НОМЕР_1 клопотання про залишення позовної заяви у даній справі без руху.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду представником позивача подано до суду заперечення на заявлене відповідачем клопотання про залишення позову без руху, в яких зазначено, що при звільненні зі служби та станом на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивач не отримував розрахункових документів, що вбачається, зокрема, з доданої до позову картки особового рахунку військовослужбовця, в якому відсутній підпис ОСОБА_1 . Фактично зазначений документ було отримано лише 10 вересня 2025 року після отримання відповіді на адвокатський запит представника позивача. Відповідно, враховуючи положення статті 233 Кодексу законів про працю України, представник позивача вважає, що строк звернення до адміністративного суду в даній справі не було пропущено.

Розглянувши заявлене представником відповідача клопотання, перевіривши матеріали справи, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строки звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.

Як свідчать обставини даної справи, позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно оцінювати як вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у тому сенсі, яким їх наповнив Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 233 Кодексу законів про працю України, яка містить спеціальні для даних спірних правовідносин норми, які встановлюють строк звернення до суду за захистом порушеного в матеріальному аспекті права на оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Відтак, до 19 липня 2022 року Кодексу законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Натомість починаючи з 19 липня 2022 року для звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення недоплачених сум заробітної плати передбачено тримісячний строк (частина перша статті 233 КЗпП України), відлік якого треба починати з 19 липня 2022 року, тобто з дати набрання чинності Законом №2352-ІХ.

Водночас суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року (справа №460/21394/23) відступив від висновків, викладених у раніше ухвалених постановах, та висловив нову правову позицію щодо застосування статті 233 Кодексу законів про працю України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати (в частині періоду до 19 липня 2022 року), а саме: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

При цьому у цій же постанові Верховний Суд наголосив, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Отже, саме дата вручення позивачу зазначеного документа і є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду. При цьому визначення моменту вручення грошового атестата (іншого письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні) як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності (пункти 77-79 постанови).

Однак на противагу наведеному відповідач, обґрунтовуючи подане до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, обмежився, фактично, посиланнями на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду з цим позовом, не надавши суду жодних належних доказів того, коли саме позивач отримав достовірну інформацію про нараховані та виплачені суми, належні йому при звільненні (такими могли бути, наприклад, докази вручення грошового атестата чи іншого документу (повідомлення, розрахунку тощо) із детальним зазначенням суми, нарахованої та виплаченої позивачу при звільненні). Тобто, відповідачем не доведено належним чином факту настання події, з якою пов`язується початок перебігу строку звернення позивача до суду з цим позовом.

Водночас, як встановлено судом з наявних у справі матеріалів, фактично про розміри та періоди нарахувань з додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, а також інші види грошового забезпечення позивач дізнався через свого представника адвоката Пархоменко О.О. лише 10 вересня 2025 року (дата отримання представником позивача відповіді на адвокатський запит).

Відповідно, враховуючи діючі наразі положення статті 233 Кодексу законів про працю України, тримісячний строк звернення позивача до суду з цим позовом тривав з 11 вересня 2025 року (наступного дня після отримання представником позивача відповіді на адвокатський запит) по 11 грудня 2025 року.

Згідно з відбитком штампу канцелярії суду позивач (через свого представника) звернувся з даним позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду з використанням засобів електронного судочинства через підсистему ЄСІТС 04 грудня 2025 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не пропущено тримісячний строк звернення, встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України, а тому безпідставними є доводи представника військової частини НОМЕР_1 щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 122, 240, 241, 248, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без руху у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк