Справа № 200/581/24
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

05 січня 2026 року Справа №200/581/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 200/581/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано постанову Добропільського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 14016/99444/20215/40 від 14.10.2022 Про припинення (затримання) щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 , з 01.10.2022 по страховому випадку профзахворюванню та зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 , щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість по ним з 01.10.2022.

Рішення набрало законної сили 12.08.2024.

06.05.2025 Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 200/581/24.

09.07.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Заява мотивована тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не виконує рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.04.2024

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 заяву представника позивача адвоката Сєргєєвої Рути Альгімантівни про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі 200/581/24 задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати звіт про виконання Донецького окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 200/581/24 протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали.

10.11.2025 представник відповідача надав до суду звіт про виконання рішення суду.

У звіті зазначено, що на виконання рішення суду, поновлено щомісячні страхові виплати з 01.08.2024 та проведено розрахунок щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 в розмірі 12349,20 грн. Виплата включена до сформованої відомості на зарахування коштів на поточний рахунок в АТ «Ощадбанк».

Крім того, відповідно до вимог рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області виконано розрахунок заборгованості зі щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 за період з 01.10.2022 по 31.07.2024 в сумі 248 703,56 грн та внесено в ІКІС ПФУ.

Зазначено, що відповідачем вжито залежних від нього заходів щодо виконання судового рішення. Подальші заходи щодо виділення коштів не залежить від діяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при фактичній відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості виконати судове рішення. Вважає, що у спірних правовідносинах Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяло у межах власної компетенції та діючого законодавства.

Розглянувши поданий пенсійним органом звіт, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 07.06.2005, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20.07.2004, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28.11.2006, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень" від 21.11.2024 № 4094-IX набрав чинності 19.12.2024 (далі по тексту - Закон України № 4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

За змістом наданого до суду звіту про виконання судового рішення встановлено, що відповідач виконав рішення суду в частині заборгованості по щомісячним страховим виплатам.

Водночас відповідачем не підтверджено виплати нарахованої заборгованості по щомісячним страховим виплатам позивачу.

Суд звертає увагу на те, що здійснення нарахування сум пенсії є лише передумовою її виплати, однак не свідчить про повне виконання рішення суду, оскільки рішенням суд зобов`язав не лише провести перерахунок, але й виплатити позивачеві суму донарахованої пенсії.

Отже, станом на дату розгляду звіту відповідача доказів того, що рішення суду було виконано в повному обсязі, та відповідачем вчинено всі дії для його виконання відповідачем, не надано.

Твердження відповідача щодо того, що виплата суми проведеного нарахування заборгованості по щомісячним страховим виплатам на виконання рішення суду буде здійснюватися за наявності відповідного фінансування не підтверджує виконання всіх дій відповідачем на виконання рішення суду у цій частині.

Відтак, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів виплати позивачу суми заборгованості по щомісячним страховим виплатам, суд дійшов висновку про те, що рішення суду в повному обсязі не виконано, а отже поданий звіт ГУ ПФ України в Донецькій області про виконання судового рішення не підлягає прийняттю судом.

Крім того, представник відповідача повідомив, що до Пенсійного фонду України направлено запит від 09.06.2025 №0500-0401-5/56458 на виділення коштів для виплати заборгованості по щомісячним страховим виплатам на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 200/581/24.

Відповідно до листа Пенсійного фонду України від 01.07.2025 № 2800-030402-9/43539 пунктом 9 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що особливості здійснення страхових виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України.

До Пенсійного фонду України направлено листа від 04.11.2025 №0500-0401-5/115602 на виділення коштів для виплати всієї заборгованості по щомісячним страховим виплатам для повного виконання рішення суду.

За повідомленими Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області обставинами, з урахуванням доданих до матеріалів справи доказів, суд вважає, що відповідач у цій справі вживає заходи для виконання судового рішення в межах наданих йому повноважень, а невиконання рішення суду обумовлене відсутністю бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 та в ухвалі від 04.10.2022 у справі № 200/3958/19-а вказав, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду.

Суд зазначає, що відповідно до частини 11 статті 382-3 КАС України при прийнятті судом звіту про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту протягом .

Надані в матеріали справи докази не підтверджують виплату ОСОБА_1 нарахованих ГУПФУ в Донецькій області на виконання рішення суду сум пенсії та страхових виплат з 01.08.2024.

Отже, суд дійшов висновку, що звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.11.2025 не свідчить про виконання судового рішення в повному обсязі з підстав відсутності відповідного фінансування.

Основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту, а нарахування суми заборгованості в розумінні рішення суду у справі №200/581/24 не свідчить про виконання рішення суду в повному обсязі.

Враховуючи, що пенсійним органом не надано докази виплати заборгованості із щомісячних страхових виплат на виконання рішення суду у справі №200/581/24, у зв`язку з відсутністю фінансування, однак останнім вживаються заходи задля його виконання, у суду наявні підстави для встановлення нового строку для подання звіту.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 256, 297, 382 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.11.2025 про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у справі № 200/581/24 щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам відмовити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати звіт про виконання рішення суду у справі №200/581/24 щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам у тримісячний строк з дня отримання ухвали.

Попередити керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі не подання звіту про виконання рішення суду.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені ст. ст. 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали відповідно до положень статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.О. Кошкош