Справа № 140/15777/25
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

05 січня 2026 року ЛуцькСправа № 140/15777/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., одержавши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) про:

- визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 в частині визначення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом станом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для займаної посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), у період з 19.07.2022 по 07.03.2023 включно;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704 за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 включно;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації видатків бюджету (далі - КЕКВ) 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» грошового забезпечення (відсоткової надбавки за вислугу років, премії, встановленої рішенням Міністра оборони України на 2022 рік, надбавки за особливості проходження військової служби, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704 за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 включно;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704 за період з 01.01.2023 по 07.03.2023 включно;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» грошового забезпечення (відсоткової надбавки за вислугу років, премії, встановленої рішенням Міністра оборони України на 2023 рік, надбавки за особливості проходження військової служби, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704 за період з 01.01.2023 по 07.03.2023 включно;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» грошової компенсації за 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» грошової компенсації за 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» грошової компенсації за 35 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» грошової компенсації за 98 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704;

- зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату за рахунок бюджетних асигнувань за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби за 10 повних календарних років служби з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання, згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови №704.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 позовну заяву було залишено без руху та роз`яснено, що протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали позивач має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду та додати докази поважності причин його пропуску.

30.12.2025 позивач, на виконання ухвали судді Волинського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху від 17.12.2025, подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

Заява обґрунтована тим, що 11.12.2025 Конституційний Суд України рішенням № 1-р/2025 визнав неконституційним приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX) щодо звуження права працівників на звернення до суду у спорах про стягнення заробітної плати. Таким чином, станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою діє редакція частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка не обмежує позивача правом на звернення до суду у справах про стягнення належної заробітної плати жодним процесуальним строком.

Суд, вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, заяву про поновлення строку звернення до суду, дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду необхідно відмовити, а позовну заяву - повернути, з огляду на таке.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зазначила, що норма статті 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 дійшов таких висновків: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).

Суд звертає увагу, що у цій справі заявлені позовні вимоги щодо здійснення перерахунку та виплати: - грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 07.03.2023; - грошової допомоги на оздоровлення за 2022 (виплаченої у вересні 2022 року); - грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік (виплаченої при звільненні відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.03.2023 № 62); - грошової компенсації за 15 днів невикористаної відпустки за 2021 рік, за 30 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 35 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік, за 98 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки (виплаченої при звільненні відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.03.2023 № 62); - одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби за 10 повних календарних років служби (виплаченої при звільненні відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.03.2023 № 62).

Отже, до всіх заявлених у цій справі позовних вимог підлягають застосуванню приписи частини другої статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

З доданих до позовної заяви документів убачається, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 до 07.03.2023 (виключений із списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення наказом т. в. о. командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.03.2023 № 62).

Верховний Суд у постанові від 12.12.2025 у справі №460/7194/24 вказав, що основним орієнтиром, який дозволив би однозначно визначати момент, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на виплату належного йому розміру грошового забезпечення, є дата ознайомлення військовослужбовця з документом, що відображає фактичні суми нарахувань та виплат. Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду. Чинне законодавство не передбачає форми такого документа та способу його доведення військовослужбовцю. Водночас такими документами можуть бути розрахункові листи, відомості про нараховане і виплачене грошове забезпечення, фінансові повідомлення або інші документи, які б розкривали зміст виплати грошового забезпечення (складові, їх розміри, утримання), які роботодавець зобов`язаний надати під час виплати грошового забезпечення та з яких працівник (військовослужбовець) може об`єктивно встановити розмір виплаченої йому суми, її складові та можливу неповноту виплат. Саме з моменту ознайомлення з відповідним документом у військовослужбовця виникає реальна можливість і об`єктивна необхідність оцінити правильність здійснених нарахувань, виявити допущені порушення, що і буде усвідомленим сприйняттям особи наявності/відсутності порушеного права щодо належних виплат.

Так, до позовної заяви долучені довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2022-2023 рр., видані ВЧ НОМЕР_1 07.03.2025 за № № 1926, 1927.

Суд вважає, що саме з вказаних довідок, виданих 07.03.2025, позивач мав дізнатися про порушення своїх прав на отримання грошового забезпечення в належному розмірі.

Проте, позов було подано лише 11.12.2025, тобто, поза межами тримісячного строку звернення до суду.

При цьому, суд також враховує, що з аналогічними позовними вимогами позивач уже звертався до суду (справа № 140/11082/25). Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 позовну заяву було залишено без руху, а ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 (яка не була оскаржена в апеляційному порядку) у справі № 140/11082/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.

Крім того, суд бере до уваги, що з іншим позовом до ВЧ НОМЕР_1 з позовними вимогами щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за інший період (з 29.01.2020 по 18.07.2022) позивач звернувся 31.03.2025 (справа № 140/3293/25), що вказує на наявність у позивача об`єктивної можливості своєчасного звернення до суду з цим позовом.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку звернення суд враховує таке.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13.12.2011 у справі № 17-рп/2011 визначив, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки ж звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. При цьому підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).

Враховуючи викладене, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права звернення із позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Тобто, поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 280/7379/23).

Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 у справі № 823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Суд відхиляє покликання позивача на рішення Конституційного Суду України 11.12.2025 № 1-р/2025 (яким визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат), оскільки зазначеним рішенням надана оцінка запровадженню тримісячного строку для звернення працівника саме під час дії трудових відносин до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Водночас, частина друга статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX), яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на звільнення позивача з військової служби (наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.03.2023 № 62), неконституційною не визнавалася.

Отже, у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено обставин, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду з цим позовом у встановлений строк. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що несвоєчасне звернення з цим позовом було обумовлено поважними причинами.

За правилами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, оскільки вказані позивачем у заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не надано, тому у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду необхідно відмовити, а позовну заяву повернути на підставі частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Керуючись частиною другою статті 123, пунктом 9 частини четвертої, частинами п`ятою - сьомою статті 169, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх