Справа № 587/3766/25
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 січня 2026 року

м. Київ

справа №587/3766/25

адміністративне провадження № К/990/52654/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у справі №587/3766/25 за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Крапивної Наталії Сергіївни, третя особа: Управління патрульної поліції в Сумській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Поліцейського 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Крапивної Наталії Сергіївни, третя особа: Управління патрульної поліції в Сумській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову серія ЕНА №5266059 від 20 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Сумській області старшим сержантом поліції Крапивною Н.С.;

- зобов`язати відповідача повернути кошти у розмірі 340 грн, які заплачені позивачем у вигляді штрафу за протиправно винесеною постановою серія ЕНА №5266059 від 20 липня 2025 року;

- стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2025 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Поліцейського 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Крапивної Наталії Сергіївни, третя особа: Управління патрульної поліції в Сумській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення - повернуто позивачу.

16 грудня 2025 року ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у справі №587/3766/25. Скаржник просить скасувати оскаржуване рішення апеляційної інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, за приписами частини другої статті 328 КАС України ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку, та постанова суду апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2025 року виходив з наступного.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 07 серпня 2025 року адміністративну справу №587/3766/25 за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 2 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Сумській області Крапивної Н.С., третя особа: УПП в Сумській області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності направлено за підсудністю до Ковпаківського районного суду м. Суми.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме сплатити судовий збір у розмірі 484,48 грн та надати квитанцію про його сплату до суду, а також згідно з чинним законодавством визначитись із колом відповідачів у справі та подати позовну заяву в новій редакції з копіями до кількості учасників справи.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що встановлене пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема, статус ветеранів війни-учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їх прав, які пов`язані винятково із статусом учасника бойових дій, і не поширюються на вимоги, що виходять за межі таких правовідносин, а отже, не стосуються соціального і правового захисту учасників бойових дій. Враховуючи те, що ОСОБА_2 є позивачем у вищевказаній справі, предметом позову якої є скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, отже позов у цій справі не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій, а тому підстави для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні. Відтак, посилання позивача на те, що він звільнений від сплати судового збору, на підставі пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», є безпідставними.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що в ухвалі від 10 вересня 2025 року позивачу було запропоновано згідно з чинним законодавством визначитись із колом відповідачів у справі та подати позовну заяву в новій редакції з копіями до кількості учасників справи, з цього приводу у клопотанні від 11 вересня 2025 року ОСОБА_1 взагалі нічого не зазначено.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, реалізація якого здійснюється з додержанням вимог процесуального закону щодо форми, змісту позовної заяви та додатків до неї.

Зокрема, за приписами частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати.

За змістом статті 169 КАС України у разі подання позову без додержання вимог статей 160, 161 цього Кодексу суд залишає позовну заяву без руху та встановлює строк для усунення недоліків, а у разі їх неусунення у встановлений строк позовна заява повертається позивачеві (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України).

Судові витрати складаються, зокрема, із судового збору; порядок його справляння та випадки звільнення від сплати визначаються Законом України «Про судовий збір» (стаття 132 КАС України, Закон №3674-VI).

Пунктом 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI передбачено звільнення учасників бойових дій від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

При вирішенні питання про застосування цієї пільги суд має з`ясувати, чи стосується конкретний спір захисту прав, пов`язаних із соціальним і правовим захистом ветеранів війни з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII та правових висновків Великої Палати Верховного Суду (постанови від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17, від 20 січня 2021 року у справі №9901/258/20). Отже, зазначена пільга застосовується лише у справах, пов`язаних із соціальним захистом учасників бойових дій.

Крім іншого, суд звертає увагу, що хоча у поданій касаційній скарзі скаржник зазначає як предмет оскарження постанову суду апеляційної інстанції, вказана постанова ухвалена виключно за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви. Інших процесуальних рішень у цій справі судами попередніх інстанцій не ухвалювалося, а тому апеляційна постанова не має самостійного предмета судового контролю поза межами перевірки законності ухвали про повернення позовної заяви.

За таких обставин касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції у цій справі є процесуально похідним від оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, а отже, підлягає оцінці з урахуванням правового режиму, встановленого для перегляду ухвал про повернення заяви позивачеві.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження судових рішень в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У поданій касаційній скарзі відсутні доводи скаржника щодо того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Свою чергою, Верховний Суд зазначає, що питання права, які мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі має поставити на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Водночас, колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що зміст ухвалених у цій справі судових рішень та доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики. Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Окрім цього, Суд наголошує, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, у відкритті провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у справі №587/3766/25 за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Крапивної Наталії Сергіївни, третя особа: Управління патрульної поліції в Сумській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: В.М. Соколов

С.А. Уханенко