Справа № 580/11493/25
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року справа № 580/11493/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі в адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 262 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сержанту запасу ОСОБА_2 , затверджене Головою Державної прикордонної служби України генерал-майором ОСОБА_3 01.04.2024;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти рішення про призначення та виплату сержанту запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що позивача звільнено з військової служби 18.05.2023, тобто тримісячний строк на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» закінчився 18.08.2023, однак довідка МСЕК про встановлення часткової втрати працездатності датована 20.10.2023. Однак позивач наголошує, що після його звільнення зі служби 18.05.2023 він здійснює піклування про свою матір з першою Б групою інвалідності. Крім того, у період з червня 2023 по вересень 2023 року позивач проходив консультації у лікарів та лікувався, тому вважає, що тримісячний строк з дня звільнення до дня встановлення йому інвалідності пропущений з поважних на те причин.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Формування та зберігання справи вирішено здійснювати у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Відповідач позов не визнав, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що рішенням, яке затверджене Головою Державної прикордонної служби України генерал-майором ОСОБА_3 01.04.2024 №262 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сержанту запасу ОСОБА_2 правомірно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності позивачу медико-соціальною експертною комісією установлена пізніше ніж три місяці після звільнення з військової служби.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він вважає, що доводи відповідача є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач у період з 13.03.2022 по 13.02.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), разом з тим з 29 червня 2022 року по 05 жовтня 2022 року його було направлено у відрядження до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України).

07.08.2022 позивач отримав травму під час захисту Батьківщини, у зв`язку з якою згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, серія 12 ААА № 062038 від 20.10.2023, видана КЗ Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи ЧОР Міжрайонна МСЕК №4, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 20, причина втрати професійної працездатності: Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

У подальшому позивач у період з 13.02.2023 по 18.05.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України).

Наказом начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 18.05.2023 № 231-ос «Про особовий склад» сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, календарна вислуга років станом на 18.05.2023 складала 01 рік 02 місяці 09 днів.

20.10.2023 Черкаським обласним центром медико-соціальної експертизи позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою від 20.10.2023 серії 12 ААА №062038.

02.02.2024 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України), де востаннє проходив військову службу і де перебував на фінансовому забезпеченні, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленим ступенем втрати професійної працездатності у відсотках: 20.

Рішенням, яке затверджене Головою Державної прикордонної служби України генерал-майором ОСОБА_3 01.04.2024 №262 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сержанту запасу ОСОБА_2 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги Рішення мотивовано тим, що підстав для виплати одноразової грошової допомоги нема, оскільки часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією установлена пізніше ніж три місяці після звільнення з військової служби.

Позивач не погоджуючись із вищезазначеним рішенням відповідача, звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.

У розумінні частини першої ст. 16 Закону України №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», указами Президента України.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий, захист військовослужбовців та членів їх сімей».

20.12.1991 прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII, який було введено в дію 10.01.1992 постановою Верховної Ради України №2012-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З набранням чинності Закону №2011-ХІІ діяла редакція статті 16 цього Закону, відповідно до якої військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Тобто за Законом, до 31.12.2006, військовослужбовець міг претендувати на державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори.

Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( 2011-12 ) Кабінет Міністрів України Постановою №488 від 19.08.1992 затвердив Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328-V від 03.11.2006 статтю 16 Закону №2011-ХІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року, та якою було введено поняття «одноразова грошова допомога».

Законом України від 04.07.2012 №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 01.01.2014, статтю 16 Закону 2011-ХІ викладено в новій редакції та доповнено статтями 16-1 - 16-4.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-ХІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З метою реалізації положень пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІ Урядом 23.12.2013 прийнято постанову №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), який набрав чинності 24.01.2014.

Відповідно до пункту 2 Порядку №975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно положень пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 6 даного Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Отже, системний аналіз зазначених норм права беззаперечно свідчить, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Так, статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 20.10.2023 Черкаським обласним центром медико-соціальної експертизи позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою від 20.10.2023 серії 12 ААА №062038.

Рішенням, яке затверджене Головою Державної прикордонної служби України генерал-майором ОСОБА_4 01.04.2024 року № 262 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сержанту запасу ОСОБА_2 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги(далі рішення про відмову у призначенні ОГД). Рішення мотивовано тим, що підстав для виплати одноразової грошової допомоги нема, оскільки часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією установлена пізніше ніж три місяці після звільнення з військової служби.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що в силу положень пункту 7 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Абзацом другим пункту 7 Порядку № 975 визначено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

За приписами ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Відповідно до ст. 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України

Отже, вищевказаною нормою Закону №2011-ХІІ встановлено особливий порядок правового регулювання призначення та виплати одноразової грошової допомоги: у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Судом встановлено, що наказом начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 18.05.2023 № 231-ос «Про особовий склад» позивача звільненого з військової служби, однак лише 20.10.2023 Черкаським обласним центром медико-соціальної експертизи позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, тобто ступінь втрати працездатності встановлено позивачу у понад 3-місячний термін після звільнення зі служби, що свідчить про відсутність правових підстав для нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, а судові витрати не підлягають розподілу.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ