Справа № 380/24783/25
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2026-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить зобов`язати відповідача розглянути заяву на заміщення вакантної посади прокурора Львівської обласної прокуратури як такого, що відповідає вимогам Закону України «Про прокуратуру».

Посилається на те, що 10.12.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення його на посаду прокурора Львівської обласної прокуратури відповідно до п.5-4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру». Однак листом від 11.12.2025 року №07-1441Вих-25 відмовлено у такому призначенні, мотивуючи відсутністю у позивача стажу роботи в галузі права, який дає право на зайняття посади прокурора обласної прокуратури. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на працю порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що оскільки згідно з ч.2 ст.6, ч.1 ст.19, ч.2 ст.20 Закону України «Про державну службу» займані позивачем посади відносяться до посад державної служби категорії «В», які за кваліфікаційними вимогами не потребують виключно повної вищої юридичної освіти, яка є необхідною в розумінні Закону України «Про прокуратуру», перебування на таких не підлягає зарахуванню до стажу роботи в галузі права, що є необхідною умовою зайняття посади прокурора обласної прокуратури. За таких обставин, вважає, що дії Львівської обласної прокуратури є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України, а вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою від 19.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 25.12.2025 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно диплому магістра серії НОМЕР_1 від 31.01.2018 року позивач, ОСОБА_1 , здобув вищу юридичну освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр по спеціальності «Право».

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 13.03.2019 року, позивач:

у період з 13.03.2019 року по 09.11.2020 року обіймав посаду провідного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

13.03.2019 року прийнято Присягу державного службовця;

18.06.2019 року присвоєно державний ранг державної служби в межах категорії посад державної служби «В»;

у період з 08.12.2020 року по 17.11.2021 року обіймав посаду головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

з 17.11.2021 року по даний час займає посаду головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

02.06.2023 року присвоєно 8 ранг державного службовця в межах категорії посад державної служби «В»;

12.06.2025 року присвоєно черговий 7 ранг державного службовця в межах категорії посад державної служби «В».

10.12.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення його на посаду прокурора Львівської обласної прокуратури відповідно до п.5-4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру».

Листом відповідача від 11.12.2025 року №07-1441Вих25 повідомлено, що відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про державну службу», посади, які обіймав ОСОБА_1 відносяться до посад державної служби категорії «В». Загальними кваліфікаційними вимогами для особи, яка претендує на зайняття посади державної служби категорії «В» є наявність вищої освіти ступеня не нижче молодшого бакалавра або бакалавра (п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про державну службу»). Більше того, відповідно до підп.4 п.1 Переліку посад, обіймання яких зараховується до стажу роботи в галузі права, затвердженого рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 07.02.2018 № 30 дк-18 до стажу роботи в галузі права слід зараховувати роботу на посадах: роботу на посадах в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організацій всіх форм власності, якщо такі посади за кваліфікаційними вимогами потребують наявності виключно повної вищої юридичної освіти за спеціальностями « 081 Право» і « 293 Міжнародне право». Оскільки згідно з ч.2 ст.6, ч.1 ст.19, ч.2 ст.20 Закону України «Про державну службу» займані позивачем посади відносяться до посад державної служби категорії «В», які за кваліфікаційними вимогами не потребують виключно повної вищої юридичної освіти, яка є необхідною в розумінні Закону України «Про прокуратуру», перебування на таких не підлягає зарахуванню до стажу роботи в галузі права, що є необхідною умовою зайняття посади прокурора обласної прокуратури. Враховуючи вищенаведене, кандидатура ОСОБА_1 на заміщення вакантної посади прокурора Львівської обласної прокуратури на підставі поданих ним документів не розглядається у зв`язку із відсутністю стажу роботи в галузі права, який дає право на зайняття посади прокурора обласної прокуратури.

Позивач, не погодившись з такою відмовою відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.14 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, організація і діяльність прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14.10.2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VII).

Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей досудового розслідування кримінальних правопорушень, пов`язаних із зникненням осіб безвісти за особливих обставин під час дії воєнного стану» від 22.07.2025 року №4555-IX Розділ XIII Закону України «Про прокуратуру» доповнено п.5-4, яким передбачено, що у період дії воєнного стану прокурором обласної прокуратури може бути призначено особу, яка не обіймала посаду прокурора на день набрання чинності.

Така особа має відповідати вимогам до кандидата на посаду прокурора прокуратури відповідного рівня, передбаченим ст.27 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1697-VII, прокурором обласної прокуратури може бути призначений громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи в галузі права не менше трьох років, володіє державною мовою, а також проходив базову загальновійськову підготовку або військову службу, крім осіб, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби.

Для цілей цього Закону: 1) вищою юридичною освітою є освіта, здобута в Україні (або на території колишнього СРСР до 1 грудня 1991 року) за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, а також вища юридична освіта за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку; 2) стажем роботи в галузі права є стаж роботи особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра (ч.7 ст.27 Закону №1697-VII).

Крім цього, згідно з п.2 ч.7 ст.69 Закону №1402-VIII стаж професійної діяльності у сфері права стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти.

16.09.2014 року набрав чинності Закон України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року №1556-VII (далі - Закон №1556-VII), яким установлено, що освітня діяльність за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, що провадиться закладами вищої освіти і започаткована до набрання чинності цим Законом, продовжується у межах строку навчання за певною освітньо-професійною програмою з видачею державного документа про вищу освіту встановленого зразка диплома спеціаліста. Останній прийом на здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста проводиться у 2016 році.

Згідно з ч.5 ст.5 Закону №1556-VII, магістр - це освітній ступінь, що здобувається на другому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти (науковою установою) у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньої програми. Ступінь магістра здобувається за освітньо-професійною або за освітньо-науковою програмою. Обсяг освітньо-професійної програми підготовки магістра становить 90-120 кредитів ЄКТС, обсяг освітньо-наукової програми - 120 кредитів ЄКТС. Освітньо-наукова програма магістра обов`язково включає дослідницьку (наукову) компоненту обсягом не менше 30 відсотків. Особа має право здобувати ступінь магістра за умови наявності в неї ступеня бакалавра.

При вирішенні питань щодо віднесення діяльності кандидата до професійної діяльності у сфері права враховуються кваліфікаційні вимоги за відповідною посадою, передбачені посадовою інструкцією, а також загальні відомості з Класифікатора професій ДК 003:2010.

Отже, для того аби набути право на зарахування певного періоду роботи до стажу професійної діяльності у сфері права, насамперед, кандидат повинен підтвердити визначеними законодавством документами (відповідним дипломом магістра, спеціаліста чи свідоцтвом про визнання документа про вищу освіту, здобуту за кордоном) наявність у нього вищої юридичної освіти.

Згідно з дипломом магістра серії НОМЕР_1 від 31.01.2018 року, виданим Львівським національним університетом імені Івана Франка, позивач здобув кваліфікацію: ступінь вищої освіти «магістр», спеціальність «право».

На підтвердження стажу роботи в галузі права позивачем подано відповідні докази, а саме: трудову книжку серії НОМЕР_2 від 13.03.2019 року та, крім того, функціональні обов`язки провідного спеціаліста командування (юрист) ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.12.2018 року, посадову інструкцію головного спеціаліста командування (юрист) ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.11.2020 року та посадову інструкцію головного спеціаліста командування (юрист) ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.12.2021 року.

Дослідивши подані позивачем функціональні обов`язки та посадові інструкції за період перебування позивача на посадах державної служби в ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , на посадах державної служби категорії «В» у період з 13.03.2019 року по 09.11.2020 року та з 08.12.2020 року по теперішній час, характер його посадових обов`язків відповідає визначеному ч.1 ст.27 Закону №1697-VII критерію для включення цієї роботи до стажу роботи позивача в галузі права з метою призначення прокурором обласної прокуратури.

З урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі №800/540/17, суд вважає, що попри те, що на посади, які займав позивач, призначаються особи, які мають як базову, так і вищу освіти в галузі знань «Право» за спеціальністю «Право», не відміняє того, що така робота на цих посадах з моменту здобуття позивачем вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра підлягає зарахуванню до стажу роботи в галузі права.

Суд зауважує, що у випадках, коли уповноважений державний орган самостійно встановлює додаткові вимоги або розширює перелік документів, він не може перекладати негативні наслідки на кандидата в разі, якщо певні кваліфікаційні характеристики не були належним чином внесені до посадової інструкції відповідним органом державної влади. Такий підхід суперечить принципу верховенства права, який включає елемент юридичної визначеності та добросовісності. Особа, яка діяла відповідно до вимог закону та подала всі передбачені законодавством документи, не може нести відповідальність за формальні недоліки в оформленні внутрішніх документів державних органів, якщо ці недоліки не залежать від її волі.

Таким чином, покладення на позивача тягаря несприятливих наслідків через відсутність у посадовій інструкції формального пункту про вимогу юридичної освіти, при тому що сам відповідач визнає посадову інструкцію як релевантний доказ, не узгоджується з принципами правової визначеності, добросовісності та недопущення зловживання дискрецією.

Крім цього, слід наголосити, що у разі наявності сумнівів щодо відповідності посад, які позивач обіймав кваліфікаційній вимозі про наявність вищої юридичної освіти за спеціальністю «Право», відповідач мав можливість реалізувати своє процесуальне право та звернутися безпосередньо до кандидата із запитом про надання додаткових пояснень або документального підтвердження відповідності посадової діяльності вимогам законодавства щодо стажу в галузі права.

У даному випадку суд також вважає за необхідне наголосити, що найголовніше при оцінці займаної посади кандидата це визначити чи відноситься вона до галузі права та роботи по спеціальності, чи взагалі вимагає вона від особи юридичної освіти, незважаючи від рівня, а також чи пов`язаний характер виконуваної особою роботи на цій посаді з правознавством.

Тобто, відповідач за спірних умов, як то в даному випадку щодо посади позивача, має здійснити не формальну оцінку наданим документам, а дослідити функціональні обов`язки, які виконував кандидат відповідно до займаної посади.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що відповідач передчасно, поверхнево та без ґрунтовного аналізу дійшов висновку про невідповідність позивача вимогам ч.1 ст.27 Закону №1697-VII. Як наслідок, дії відповідача щодо відмови у розгляді кандидатури ОСОБА_1 на заміщення вакантної посади прокурора Львівської обласної прокуратури, викладеної у листі від 11.12.2025 року №07-1441Вих25, є протиправними.

Тому, з огляду на викладене, а також з метою ефективного захисту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, суд вважає за необхідне відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.12.2025 року про призначення на посаду прокурора Львівської обласної прокуратури відповідно до пункту 5-4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні щодо зарахування стажу його роботи на посадах у ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 до стажу роботи в галузі права.

Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 1211,20 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Львівської обласної прокуратури щодо відмови у розгляді кандидатури ОСОБА_1 на заміщення вакантної посади прокурора Львівської обласної прокуратури, викладеної у листі від 11.12.2025 року №07-1441Вих25.

Зобов`язати Львівську обласну прокуратуру (місцезнаходження: пр.Шевченка, 17/19, м.Львів, 79000; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) від 10.12.2025 року про призначення на посаду прокурора Львівської обласної прокуратури відповідно до пункту 5-4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні щодо зарахування стажу роботи ОСОБА_1 на посадах у ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 до стажу роботи в галузі права.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської обласної прокуратури (місцезнаходження: пр.Шевченка, 17/19, м.Львів, 79000; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.