Справа № 140/11803/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2026-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2026 року ЛуцькСправа № 140/11803/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Савчин Анастасія Ігорівна, в інтересах ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно - господарчої діяльності) №100 від 12.03.2025 «Про виплати грошового забезпечення родині солдата ОСОБА_2 », правонаступником якої є Військової частини НОМЕР_1 в частинах, що стосуються нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 (пункт 4 зазначеного наказу), належної останньому матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань (пункт 5 зазначеного наказу) та грошової допомоги на оздоровлення (пункт 6 зазначеного наказу) у розмірах місячного грошового забезпечення; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 , яка є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат, належних зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_2 , за листопад 2024 року - січень 2025 року включно, згідно пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в редакції Закону до 01.02.2025, що діяла на момент виникнення у позивача права на відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час виконання військового обов`язку, внаслідок атаки ворожим БпЛА 06.11.2024 зник безвісти в місті Торецьк, Бахмутського району, Донецької області.

Позивачкою через ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) було скеровано заяви з метою отримання, передбаченого законодавством України, грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка.

Представником позивача були скеровані адвокатські запити з метою отримання інформації про результати розгляду заяви поданої ОСОБА_1 щодо виплат грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка та, згідно з відповіддю від 09.09.2025, уповноваженими службовими особами військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення про виплату додаткову винагороду з розрахунку 100 000,00 грн на місяць за період з 06.11.2024 по 28.02.2025. Виплату вирішено здійснити рівними частинами, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Отримавши 15.09.2025 засобами поштового зв`язку відповідь на адвокатський запит ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка, військовослужбовця ОСОБА_2 за період з 06.11.2024 по 01.02.2025 у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в редакції Закону, що діяла на момент виникнення права на відповідні виплати в останньої (у редакції Закону до 01.02.2025).

Переконана, що грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 у повному розмірі за період з листопада 2024 - січень 2025 року включно, належить дружині останнього, ОСОБА_1 , яке у зв`язку з протиправними діями уповноважених службових осіб військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є в/ч НОМЕР_1 , не було виплачено позивачці, а тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-4).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 20).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 02.11.2025 представник відповідача позов не визнав, просив закрити провадження у даній справі посилаючись на те, що командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ від 30.10.2025 №2629 "Про виплату грошового забезпечення членам сім`ї солдата ОСОБА_2 " згідно якого вирішено дружині безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 ОСОБА_1 з 06.11.2024 по 31.01.2025 здійснити виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 у повному розмірі (100%) з урахуванням раніше виплачених сум та з перерахунком відповідних виплат іншим членам сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (батькам безвісті зниклого військовослужбовця).

Зважаючи на те, що військовою частиною відповідне рішення прийнято відсутня протиправна бездіяльність зі сторони відповідача (арк. спр. 23-25).

Представник позивача у своїй заяві від 10.11.2025 зазначає, що незважаючи на видання відповідачем наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату грошового забезпечення членам сім`ї солдата ОСОБА_2 » №2629 від 30.10.2025 відповідно до якого вирішено здійснити перерахунок грошового забезпечення, фактичного відновлення порушених прав позивачки не відбулося. Грошові кошти не були виплачені, а відтак повне відновлення законних прав та інтересів позивачки не настало (арк. спр. 30-31).

У додаткових поясненнях від 18.11.2025 представник в/ч НОМЕР_1 повідомив, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.11.2025 №2780 було скасовано наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 30.10.2025 №2629 про виплату 100% грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 позивачу за період до 01.02.2025.

Звертає увагу суду, що 08.10.2024, на виконання Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», прийнято Закон України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» № 3995-ІХ (далі - Закон № 3995-ІХ) і його метою є удосконалення норми та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, з урахуванням численних запитів від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, командирів військових частин та особисто від членів сімей військовослужбовців.

Зазначений закон прийнято саме згідно вимог принципу соціальної справедливості, оскільки 50% його грошового забезпечення повністю розподіляється між найближчими родичами зниклого безвісти військовослужбовця та 50% залишається на його рахунках з метою забезпечення йому гідного рівня для життя після повернення додому та забезпечення його базових потреб. Тобто, у разі виплати 100% грошового забезпечення його найближчим родичам, військовослужбовець залишається ні з чим по поверненню додому. Водночас, родичі та сім`я зберігають за собою право на спадщину збережених на рахунках військовослужбовця грошові кошти у разі визнання його загиблим.

Закон №3995-ІХ не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, є чинним, а отже, обов`язковим до виконання на всій території України.

Даний Закон не має зворотної дії в часі та 01.02.2025 вступив в дію, а тому, починаючи саме з 01.02.2025 призначення, нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу як дружині зниклого безвісти військовослужбовця має проводитися з урахуванням вказаних норм.

Звертає свою увагу, що наказ про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця приймався на основі заяви позивачки поданої після 01.02.2025 під час дії чинних норм законодавства. Періодичні накази про виплату (щомісячні) теж приймаються командиром військової частини на підставі норм законодавства, чинного на час прийняття відповідного наказу.

З урахуванням вищенаведеного законодавства, командир зобов`язаний враховувати зміни, які мали місце з 01.02.2025 та не має іншого варіанту прийняття рішення. Як наслідок, для вирішення питання про здійснення виплати грошового забезпечення командир зобов`язаний отримати визначені чинним законодавством документи, а позивач, якщо бажає отримати відповідні виплати, зобов`язаний подати заяву та надати такі документи.

Переконаний, що оскільки позивачем подано заяву про здійснення їй виплат після 01.02.2025, тому питання щодо проведення таких виплат необхідно вирішувати саме з урахуванням Закону №3995-ІХ (арк. спр. 36-41).

У запереченнях на додаткові пояснення відповідача, які подані представником ОСОБА_1 27.11.2025 зазначено, що порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого 30.11.2016 постановою Кабінету Міністрів України №884 (далі - постанова №884) (у редакції до 19.04.2025) прямо передбачає, що право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця виникає з дати зникнення безвісти, а не з дати звернення.

Зауважує, що позивачка вперше звернулася із заявою про виплату грошового забезпечення ще 14.11.2024, тобто до внесення змін.

Військова частина повернула зазначену заяву у зв`язку із «неналежною якість друку документів», після чого ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направив відповідні матеріали вже після набрання чинності змінами до законодавства. Однак, на переконання позивача, така технічна обставина не скасовує і не впливає на момент виникнення права, яке виникло 06.11.2024, і не змінює юридичної суті первинного звернення, що відбулося до 01.02.2025.

Новий порядок виплати грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця, який передбачає розподіл 50% грошового забезпечення між членами сім`ї першого ступеня спорідненості, може застосовуватися виключно з 01.02.2025, тобто з дати набрання чинності Законом № 3995-ІХ. Жодних юридичних підстав для поширення дії цього Закону на період з 06.11.2024 по 31.01.2025 не існує (арк. спр. 77-79).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про закриття провадження суд зауважує, що у зв`язку із прийняттям в/ч НОМЕР_1 наказу (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.11.2025 №2780 про скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.10.2025 №2629 «Про виплату грошового забезпечення членам сім`ї солдата ОСОБА_2 » як нереалізований (арк. спр. 43), відпали обставини, які б свідчили про виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень.

Відтак, а тому, враховуючи положення пункту 8 частини першої статті 238 КАС України, у задоволені клопотання представника в/ч НОМЕР_1 про закриття провадження слід відмовити.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 21.11.2011, ОСОБА_1 є жінкою ОСОБА_2 (зворот арк. спр. 8).

Сповіщенням сім`ї №445, який було надіслано листом від 11.11.2024 №11253, повідомлено, що ОСОБА_2 зник безвісти 06.11.2024 за особливих обставин під час проведення евакуації внаслідок атаки ворожим БпЛА в АДРЕСА_2 при виконанні обов`язків військової служби в зоні бойових дій по відсічі збройної агресії рф вірний Військовій присязі Українському народі (арк. спр. 9).

Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №08 від 20.11.2024 підтверджується, що ОСОБА_2 зниклий безвісти (арк. спр. 10).

Листом в/ч НОМЕР_1 від 09.09.2025 №8162 повідомлено, що відповідно до витягу із протоколу засідання комісії військової частини НОМЕР_4 з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій від 23.12.2024 №13 військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_2 - старшому стрільцю-оператору (безвісти зниклий) наданий статус учасника бойових дій.

Загалом, на рахунок солдата ОСОБА_2 та на рахунки рідних військовослужбовця за період з 06.11.2024 по теперішній час перераховано грошове забезпечення у розмірі 1 020 105,35 грн у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.03.2025 №100 (арк. спр. 11).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.03.2025 №100, серед іншого, наказано:

відповідно до вимог розділу ХХХ «Порядку виплати грошово забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виплатити належне грошове забезпечення зниклого безвісті солдата ОСОБА_2 - старшого стрільця оператора 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 з 06.11.2024 по 28.02.2025;

відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплатити додаткову винагороду з розрахунку 100 000,00 грн на місяць за період з 06.11.2024 по 28.02.2025;

вирішено здійснити виплату рівними частинами, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань: 33,33 відсотки на рахунок громадянки ОСОБА_1 - дружині військовослужбовця; 33,33 відсотки громадянину ОСОБА_4 та 33,33 відсотки громадянці ОСОБА_3 .

відповідно до пункту 2 розділу ХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 вирішено виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових у розмірі місячного грошового забезпечення. Виплату здійснити пропорційно рівними частинами в сумі, що не перевищує 50 відсотків вказаної матеріальної допомоги солдата ОСОБА_2 : 33,33 відсотки на рахунок громадянки ОСОБА_1 - дружині військовослужбовця; 33,33 відсотки громадянину ОСОБА_4 та 33,33 відсотки громадянці ОСОБА_3 ;

відповідно до пункту 1 розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 вирішено виплатити грошову допомогу для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Виплату здійснити пропорційно рівними частинами в сумі, що не перевищує 50 відсотків вказаної грошової допомоги солдата ОСОБА_2 : 33,33 відсотки на рахунок громадянки ОСОБА_1 - дружині військовослужбовця; 33,33 відсотки громадянину ОСОБА_4 та 33,33 відсотки громадянці ОСОБА_3 (арк. спр. 12-14).

Військовою частиною НОМЕР_2 листом від 09.04.2025 №954 проінформовано, що листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.11.2024 №12033 до військової частини НОМЕР_2 надійшла заява громадянки ОСОБА_1 від 14.11.2024 про виплату їй грошового забезпечення її чоловіка солдата ОСОБА_2 .

У зв`язку з неналежною якістю друку документів (текст більшості документів неможливо прочитати) у відповідності до вимог пункту 3.7.7. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40 документи, які надіслані листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.11.2024 №12033 щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 не зареєстровані і повернуті відправнику без розгляду, про що керівництво ІНФОРМАЦІЯ_4 проінформовано листом військової частини НОМЕР_2 від 11.12.2024 №3612.

Після отримання супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.02.2025 №1231/629, яким надіслані заяви рідних солдата ОСОБА_2 , у тому числі заява від 06.02.2025 громадянки ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення.

За результатом розгляду заяв командуванням військової частини НОМЕР_2 прийнято рішення про виплату грошового забезпечення солдат ОСОБА_2 його рідним з дати зникнення безвісти, тобто з 06.11.2024, про що видано відповідний наказ 14.03.2025 (арк. спр. 80).

Листом в/ч НОМЕР_1 від 29.04.2025 №1886/3874 повідомлено про анулювання військової частини НОМЕР_2 та переформування в/ч НОМЕР_1 (арк. спр. 28).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.10.2025 №2629 вирішено перерахувати належне грошове забезпечення, яке зберігається за колишнім старшим стільцем - оператором 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_2 , солдата ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовім званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, щомісячно до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими у розмірі 100,00%, з урахуванням раніше виплачених та депонованих сум, на рахунок дружини ОСОБА_1 (арк. спр. 27).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.11.2025 №2780 скасовано наказ в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.10.2025 №2629 «Про виплату грошового забезпечення членам сім`ї солдата ОСОБА_2 » як нереалізований, у зв`язку із помилковістю внесення корективів виплати грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 (арк. спр. 43).

Уважаючи наказ командира військової частини НОМЕР_2 , (з адміністративно - господарчої діяльності) №100 від 12.03.2025 «Про виплати грошового забезпечення родині солдата ОСОБА_2 » протиправним, позивач звернулася із даним позовом до суду.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Статтею 2 Закону №2011-XII установлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

В силу підпункту 2 пункту 1 статті 3 Закону №2011-ХІІ (в редакції чинній до 01.02.2025) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом 1 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинні на день зникнення безвісті військовослужбовця) встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Аналізуючи вищезазначені норми пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ, які були чинні на дату зникнення безвісти батька позивача, суд дійшов висновку, що у позивача, як дружини зниклого безвісти військовослужбовця, було наявне право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка військовослужбовця.

Затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначав механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі -військовослужбовці).

Пунктами 4, 5, 6 Порядку №884 було унормовано, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Законом України від 08.10.2024 №3995-ІХ «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі Закон №3995-ІХ, набрав чинності з 20.01.2015, введено в дію з 01.02.2025) зазначену правову норму викладено в наступній редакції:

«За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення».

З аналізу вищезазначеної норми пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ слідує, що з 01.02.2025 грошове забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців, а також повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.03.2025 №100, серед іншого, вирішено здійснити виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 , додаткової винагороди, відповідно до постанови №168, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення рівними частинами, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків такої виплати солдата ОСОБА_2 , визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань: 33,33 відсотки на рахунок громадянки ОСОБА_1 - дружині військовослужбовця; 33,33 відсотки громадянину ОСОБА_4 та 33,33 відсотки громадянці ОСОБА_3 (арк. спр. 12-14).

Суд зазначає, що згідно частини першої статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

З огляду на викладене, оскільки Закон №3995-ІХ від 08.10.2024 набрав чинності з 01.02.2025, суд уважає, що позивач має право на виплати за листопад 2024 року - січень 2025 року, за період до зміни правового регулювання виплат, належних безвісті зниклим військовослужбовцям, відповідно до положень пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції Закону №1486-VIII від 06.09.2016.

При цьому суд не погоджується з позицією відповідача, що позивачем було подано заяву про здійснення виплат після 01.02.2025, оскільки відповідно до листа військової частини НОМЕР_2 , листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.11.2024 №12033 до військової частини надійшла заява громадянки ОСОБА_1 від 14.11.2024 про виплату їй грошового забезпечення її чоловіка солдата ОСОБА_2 (зворот арк. спр. 81). У зв`язку з неналежною якістю друку документів (текст більшості документів неможливо прочитати), не зареєстровані і повернуті відправнику без розгляду, про що керівництво ІНФОРМАЦІЯ_4 проінформовано листом військової частини НОМЕР_2 від 11.12.2024 №3612. Після отримання супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.02.2025 №1231/629, яким надіслані заяви рідних солдата ОСОБА_2 , у тому числі заява від 06.02.2025 громадянки ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення (арк. спр. 80).

Тобто первинний розгляд заяви не відбувся з незалежних від позивача причин, натомість момент подання заяви не змінює необхідності нарахування та виплати грошового забезпечення дружині ОСОБА_2 за період за листопад 2024 року - січень 2025 року відповідно до положень пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції Закону №1486-VIII від 06.09.2016.

Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно - господарчої діяльності) №100 від 12.03.2025 «Про виплати грошового забезпечення родині солдата ОСОБА_2 », правонаступником якої є Військової частини НОМЕР_1 в частинах, що стосуються нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 (пункт 4 зазначеного наказу), належної останньому матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань (пункт 5 зазначеного наказу) та грошової допомоги на оздоровлення (пункт 6 зазначеного наказу) у розмірах місячного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Вказаними пунктами наказу, як встановлено судом вище, передбачена виплата грошового забезпечення ОСОБА_2 , додаткової винагороди відповідно до постанови №168, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення рівними частинами, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків такої виплати не лише на рахунок громадянки ОСОБА_1 - дружині військовослужбовця, а й 33,33 відсотки громадянину ОСОБА_4 та 33,33 відсотки громадянці ОСОБА_3 (арк. спр. 12-14).

Відтак, дана позовна вимога, оскільки вона стосується не лише позивача, а й третіх осіб, підлягає частковому задоволенню, а саме визнання протиправним та скасування пунктів 4, 5 та 6 наказу командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно - господарчої діяльності) №100 від 12.03.2025 «Про виплати грошового забезпечення родині солдата ОСОБА_2 », в частині, що стосуються позивача.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За обставин, встановлених при розгляді даної справи суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування пунктів 4, 5 та 6 наказу командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно - господарчої діяльності) №100 від 12.03.2025 «Про виплати грошового забезпечення родині солдата ОСОБА_2 », в частині, що стосуються позивача та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат, належних зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_2 , за листопад 2024 року - січень 2025 року включно, згідно пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в редакції Закону до 01.02.2025, що діяла на момент виникнення у позивача права на відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач згідно із квитанцією про сплату судового збору від 14.10.2025 №8855-2287-5829-0985 сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн (арк. спр. 5), тоді як сплаті підлягав судовий збір в сумі 968,96 грн (1211,20 грн х 0,8 = 968,96 грн, оскільки позов було подано до суду в електронній формі через систему «Електронний суд», що передбачає застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору).

Питання про повернення судового збору, надміру сплаченого за подання даного адміністративного у розмірі 242,24 грн, може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із того, що часткове задоволення позовних вимог зумовлене обрання судом ефективного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача протиправними діями/рішеннями відповідача.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок), який сплачений згідно із квитанцією про сплату судового збору 14.10.2025 №8855-2287-5829-0985.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункти 4, 5 та 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно - господарчої діяльності) №100 від 12 березня 2025 року «Про виплати грошового забезпечення родині солдата ОСОБА_2 », в частині, що стосуються ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення та інших видів виплат, належних зниклому безвісті військовослужбовцю ОСОБА_2 , за листопад 2024 року - січень 2025 року включно, згідно пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, в редакції Закону до 01 лютого 2025 року, що діяла на момент виникнення у позивача права на відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судовий збір в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович