Справа № 631/1318/25
Суддя: Трояновська Т. М.
Дата ухвалення: 2025-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 631/1318/25
провадження № 2-а/631/38/25
У Х В А Л А

про передачу матеріалів справи за підсудністю

21 листопада 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить поновити строк для звернення до суду та визнати протиправною й скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 № 1013/2П від 22 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Вказані матеріали адміністративного позову були зареєстровані за єдиним унікальним № 631/1318/25 (провадження № 2-а/631/38/25) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передані головуючому судді Трояновській Т. М. 17 листопада 2025 року.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований в даному випадку нормами Кодексу адміністративного судочинства України та подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, які в цьому кодексі встановлені.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Окремо слід зазначити, що частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 6 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

З наведеного слідує, що відповідачем в адміністративній справі може бути орган державної влади без статусу юридичної особи.

Згідно з положеннями статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За частиною 7 статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Положення про центри рекрутингу, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, центрів рекрутингу координується та спрямовується Міністерством оборони України (частина 8 статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»).

У пункті 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (пункт 7 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154).

Відповідно до пункту 9 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо притягнення громадян до адміністративної відповідальності визначені у статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка визначає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210?, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як убачається з матеріалів справи, постанова по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210? Кодексу України про адміністративні правопорушення, що є предметом судового оскарження, винесена керівником саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є суб`єктом владних повноважень та який у правовідносинах щодо притягнення громадян до адміністративної відповідальності виконує публічно-владну управлінську функцію.

Позивачем при визначені складу учасників процесу відповідачем вказаний ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_1 , що належить ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має адресу місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Разом із тим зверненні до суду та обираючи територіальну підсудність саме у Нововодолазькому районному суді Харківської області позивач посилається на те, що фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, жодних доказів на підтвердження вказаного факту до позовної заяви не надає.

Разом із тим, як убачається з паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 07 липня 2005 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має зареєстроване місце проживання з 02 серпня 2005 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування, знаходження) позивача, та місцезнаходження відповідача не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Нововодолазького районного суду Харківської області.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивач повинен дотримуватися вимог закону щодо підсудності розгляду адміністративних справ, передбачених главою 2 розділу І Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи позивача або адміністративним судом за місцем знаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 26 Кодексу адміністративного судочинства України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місце знаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Тлумачення статтей 25 та 26 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 26 Кодексу адміністративного судочинства України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 27 наведеного кодифікованого закону України.

Суд виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Однак, як вбачається з матеріалів позовної заяви, у позивача ОСОБА_1 зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування, знаходження) на території Нововодолазької об`єднаної територіальної громади Харківського району Харківської області не має. Жодних доказів на підтвердження фактичного місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять.

Натомість позивач ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання на території, на яку поширюється територіальна юрисдикція Харківського районного суду Харківської області, а тому дану справу належить передати на розгляд вказаного місцевого загального суду.

У пункті 2 частини 1 статті 29 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, за правилами частини 8 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Водночас суд звертає увагу, що визначення саме такої підсудності жодним чином не звужуватиме прав позивача чи відповідача, оскільки норми Кодексу адміністративного судочинства передбачають достатньо альтернативних механізмів для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, незважаючи на віддаленість їх місцезнаходження від суду, в якому розглядається справа.

Разом із тим, розгляд справи з порушенням правил підсудності є підставою для скасування судового рішення та в цілому нівелює інститут територіальної підсудності, а також ставить під сумнів саму сутність судового розгляду виходячи із приписів пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору «судом, встановленим законом».

Концепцію суду, встановленого законом, у значенні, вжитому у статті 6 Конвенції, розкрито у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко проти України» (заяви № 29454/04, № 29465/04), у якому Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відтак, враховуючи вищевикладене у сукупності, з метою дотримання вимог закону, що визначають правила територіальної підсудності адміністративних справ, а також для забезпечення прав учасників справи на розгляд справи «судом, встановленим законом», адміністративна справа з єдиним унікальним № 631/1318/25 за позовом ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, має бути направлена за підсудністю на розгляд до Харківського районного суду Харківської області на підставі пункту 2 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, керуючись статтями статями 2, 4, 5, частиною 1 статті 20, статтями 25, 26, 29, 30, 46, пунктом 4 частини 1 статті 171, статтями 248, 256, 293 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Матеріали адміністративної справи з єдиним унікальним № 631/1318/25 (провадження № 2-а/631/38/25) за позовом ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передати на розгляд до Харківського районного суду Харківської області (адреса місцезнаходження: вулиця Сковороди, будинок № 18, селище Покотилівка, Харківський район, Харківська область, 62458).

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою Кодексом адміністративного судочинства України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 29 Кодексом адміністративного судочинства України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Суддя Т. М. Трояновська