Справа № 440/2090/25
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2026-01-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 січня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/2090/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Молодецький Р.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 (вхідний № 88490/25 від 02 грудня 2025 р.) про зміну способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі № 440/2090/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення ОСОБА_1 при перерахунку пенсії з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 лютого 2023 року відсоткового розміру грошового забезпечення з 71% до 70% грошового забезпечення, та обмеження пенсії при здійсненні перерахунку пенсії з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 лютого 2023 року максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, перераховану з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 лютого 2023 року, виходячи з розміру 71 % грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням проведених виплат.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25 набрало законної сили 18.04.2025 /https://reyestr.court.gov.ua/Review/125926775/.

02.12.2025 судом одержано заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі № 440/2090/25 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36014 ) на користь ОСОБА_1 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі № 440/2090/25 заборгованості з виплати пенсії у розмірі 309 605,23 грн та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.05.2025р. (після закінчення періоду стягнення заборгованості) подовження нарахування та виплату позивачу пенсії станом на 01 лютого 2023 року, виходячи з розміру 71 % грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням проведених виплат .

В обґрунтування заяви про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення позивач зазначає, що вищезазначене рішення суду набрало законної сили та згідно зі ст. 129-1 Конституції України є обов`язковим для виконання, однак з дати набрання рішенням законної сили і по дату звернення до суду із цією заявою, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення від 18.03.2025 у справі №440/2090/25 не виконано в повному обсязі. Як зазначає позивач, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснено перерахунок пенсії позивачу на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025р. у справі №440/2090/25 та нарахована заборгованість (доплата пенсії). Відповідно до розділу «Мої судові рішення» особистого кабінету користувача вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України за період з 01.01.2018р. по 30.04.2025р. позивачу нарахована доплата у сумі 309605,23 грн., яка облікована 22.04.2025р. в Реєстрі судових рішень Пенсійного фонду України за №810186 (станом на 26.11.2025р.) та з яких-то причин номер змінено на №810151 (станом на 30.11.2025р.) (скріншоти наведені у додатку до заяви у файлах під назвою: «ГУПФУ рішення суду - 440_2090_25-станом на 26.11.2025.png» та «ГУПФУ рішення суду - 440_2090_25-станом на 30.11.2025.png») у вигляді відкладеної/ ретроспективної заборгованості для здійснення виплати за окремою бюджетною програмою, яка буде виконана у межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Отже, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025р. у справі №440/2090/25, яке набрало законної сили 18.04.2025р, на даний час ГУ ПФУ в Полтавській області виконало тільки в частині здійснення перерахунку пенсії позивачу, різницю нарахованої пенсії (доплату пенсії) у розмірі 309605,23 грн., що виникла внаслідок здійснення перерахунку пенсії, не виплачено. Таке невиконання триває майже 8 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

За змістом Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 02.12.2025 головуючим суддею (суддею-доповідачем) обраний: Р.І. Молодецький.

22.12.2025 Полтавським окружним адміністративним судом постановлена ухвала, якою заява позивача про зміну способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25 призначена до розгляду у судовому засіданні на 10:50 30 грудня 2025 року у приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області докази виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25.

29.12.2025 до суду надійшли заперечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на заяву про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення, у яких боржником зазначено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 по справі №440/2090/25 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , перераховану з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 лютого 2023 року, виходячи з розміру 71 % грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням проведених виплат. Нарахована заборгованість в розмір 309605,23 грн за період з 01.01.2018 по 30.04.2025 облікована в органах Пенсійного фонду України та підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України (розрахунок на доплату пенсії та витяг з Реєстру судових рішень додаються). Зазначаємо, що облік судових рішень здійснюється в підсистемі «Реєстр судових рішень», яка входить до інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Доплата пенсії за рішенням суду внесена 22.04.2025 до підсистеми «Реєстр судових рішень» та наразі облікована за №808172. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 «Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду». Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Головне управління є бюджетною установою і в праві здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України». Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства. Отже, зі змісту зазначених правових приписів слідує те, що встановлення способу або порядку виконання рішення суду здійснюється за умови наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим. Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

У судове засідання 30 грудня 2025 року стягувач та боржник не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

30.12.2025 позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.

Частиною 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на викладене вище, суд ухвалив розглянути заяву позивача ОСОБА_1 (вхідний № 88490/25 від 02 грудня 2025 р.) про зміну способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 по справі №440/2090/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, за відсутності стягувача та боржника в порядку письмового провадження.

Вирішуючи зазначену вище заяву ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів. Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 6 Закону №1404-VIII передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень" від 21.11.2024 №4094-IX, який набрав чинності 19.12.2024, були внесені суттєві зміни до статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до приписів частин 1-3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 21.11.2024 №4094-IX, який набрав чинності 19.12.2024) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Отже, з 19.12.2024 статтю 378 Кодексу адміністративного судочинства України доповнено самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення, а саме: невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо, серед іншого, обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання таким рішенням законної сили; при чому зміна способу і порядку виконання такого судового рішення відбувається шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни "зобов`язання здійснити перерахунок та провести виплати за перерахованою пенсією" на "стягнення коштів із державного органу боржника".

Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. №3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З матеріалів справи слідує, що Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення ОСОБА_1 при перерахунку пенсії з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 лютого 2023 року відсоткового розміру грошового забезпечення з 71% до 70% грошового забезпечення, та обмеження пенсії при здійсненні перерахунку пенсії з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 лютого 2023 року максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, перераховану з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 лютого 2023 року, виходячи з розміру 71 % грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням проведених виплат.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області проведено перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 . З урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення на підставі рішення суду, за результатами такого перерахунку сума виплати (утримання) склала 309605,23 грн. за період з лютого 2020р. по квітень 2025р., що підтверджується відомостями Розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за Дорученням № Д /25 копія якого перебуває в матеріалах справи.

Отже, рішення Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25, що набрало законної сили 18.04.2025 /https://reyestr.court.gov.ua/Review/125926775/, виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Водночас, належних та допустимих доказів здійснення виплати ОСОБА_1 заборгованості (доплати) внаслідок перерахунку пенсії за період з лютого 2020р. по квітень 2025р. у сумі 309605,23 грн. відповідачем суду не надано.

Згідно з відомостями Витягу з підсистеми «Реєстр судових рішень», номер судової справи: 440/2090/25, залишок невиплачених коштів та заборгованість по пенсії ОСОБА_1 складає 309605,23 грн.

З огляду на викладене, судове рішення виконано боржником в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати ОСОБА_1 пенсію, перераховану з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року, з 01 лютого 2023 року, виходячи з розміру 71 % грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням проведених виплат. В частині виплати вищенаведене рішення залишається не виконаним.

Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25, що набрало законної сили 18.04.2025, не виконується у повному обсязі більше восьми місяців з дня набрання законної сили.

За таких обставин, враховуючи вимоги частини 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону №4094-IX, що діє з 19.12.2024), суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25, грошової суми у розмірі 309605,23 грн.

Суд зазначає, що наведені вище приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Тобто, в будь-якому разі, судове рішення, ухвалене на користь позивача, має бути виконане.

Водночас викладена заява ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.05.2025р. (після закінчення періоду стягнення заборгованості) подовження нарахування та виплату позивачу пенсії станом на 01 лютого 2023 року, виходячи з розміру 71 % грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням проведених виплат, не підлягає задоволенню, оскільки передбачає зміну обраного судом при ухваленні судового рішення способу відновлення порушеного права.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 (вхідний № 88490/25 від 02 грудня 2025 р.) про зміну способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 229, 248, 256, 378 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 (вхідний № 88490/25 від 02 грудня 2025 р.) про зміну способу і порядку виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25 задовольнити частково.

Змінити спосіб та порядок виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 у справі №440/2090/25, грошової суми у розмірі 309605,23 грн. (триста дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень двадцять три копійки).

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р.І. Молодецький