Справа № 240/665/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/665/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24 жовтня 2023 року № 52;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу одночасно всі періоди роботи позивача відповідно до записів у його трудових книжках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (щодо ведення підприємницької діяльності з 29 жовтня 2005 року по 20 квітня 2006 року) у тому числі, але не виключно: період, який не зараховано до страхового стажу відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03 січня 2023 року № 0600-0210-8/900 (період з 01 вересня 1980 року по 28 квітня 1981 року та період з 15 липня 1983 року по 28 грудня 1984 року проходження позивачем навчання у Ворошиловградському державному культурно-освітньому училищі) та періоди, які не зараховані до страхового стажу відповідно до рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24 жовтня 2023 року № 52 (період роботи з 14 жовтня 1985 року по 03 березня 1986 року у Ворошиловградському БК будівельників на посаді музиканта вокально-інструментального ансамблю; період роботи з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року в Марковському РДК на посаді керівника народного ВІА; періоди роботи: протягом липня - грудня 2000 року, липень 2001 року, січня - квітня 2003 року на приватному підприємстві "Липень-1800" на посаді артиста ансамблю; період отримання допомоги по безробіттю з 02 березня 2007 року по 15 квітня 2007 року; період ведення підприємницької діяльності з 29 жовтня 2005 року по 20 квітня 2006 року);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області переглянути заяви позивача від 27 грудня 2022 року та від 17 жовтня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV) і призначити пенсію за віком з дати звернення позивача з першою заявою, тобто з 27 грудня 2022 року, та відповідно провести нарахування пенсії з дати її призначення, а також перерахувати і сплатити пенсійні виплати за весь період з дати призначення та нарахування пенсії за віком, а саме з 27 грудня 2022 року, з урахуванням одночасного зарахованих до страхового стажу позивача всіх періодів за цим рішенням суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у листі від 03 січня 2023 року № 0600-0210-8/900 за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 27 грудня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомлено про відсутність необхідного страхового стажу 29 років при наявному 27 років 11 місяців 22 дні внаслідок незарахування періоду навчання у Ворошиловградському державному культурно-освітньому училищі з 01 вересня 1980 року по 28 грудня 1984 року. Проте рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2023 року у справі № 296/6824/23, яке набрало законної сили 16 жовтня 2023 року, встановлено факт навчання позивача у період з 01 вересня 1980 року по 28 квітня 1981 року та в період з 15 липня 1983 року по 28 грудня 1984 року у Ворошиловградському державному культурно-освітньому училищі (правонаступником якого з 1997 року став Луганський обласний коледж культури та мистецтв, який у 2011 році приєднано до Луганської державної академії культури та мистецтв у якості відокремленого підрозділу).

У зв`язку з чим, будучи переконаним у достатності страхового стажу (29 років 10 місяців 11 днів) по досягненню пенсійного віку (60 років) позивач 17 жовтня 2023 року знову звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, але рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24 жовтня 2023 року № 52 відмовлено у призначення пенсії за віком з підстав того, що страховий стаж позивача складає 28 років 06 місяців та 27 днів при необхідному 29 років. Позивач вважає протиправною відмову у призначенні пенсії за віком з цих підстав, оскільки при попередньому звернені щодо призначення пенсії, як зауважує позивач, періоди: з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року; липня - грудня 2000 року, липень 2001 року, січня - квітня 2003 року та період отримання допомоги по безробіттю з 02 березня 2007 року по 15 квітня 2007 року були зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача. Натомість період роботи з 14 жовтня 1985 року по 03 березня 1986 року та період ведення підприємницької діяльності з 29 жовтня 2005 року по 20 квітня 2006 року не були узяті до розрахунку страхового стажу позивача й при першому зверненні щодо призначення пенсії, однак жодним чином про це не було повідомлено у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 02 січня 2023 року.

Позивач вважає, що такі дії пенсійного органу не відповідають принципу "належного урядування", позаяк з усуненням підстави незарахування до страхового стажу періоду навчання у Ворошиловградському державному культурно-освітньому училищі, що слугувало єдиною підставою, як акцентує позивач, для відмови у призначенні пенсії за віком за вперше поданою заявою від 27 грудня 2022 року, позивач мав законні очікування призначення пенсії на підставі цієї заяви, проте, й після звернення вдруге із заявою від 17 жовтня 2023 року пенсійний орган уже з інших підстав, - через незарахування до страхового стажу інших періодів, необґрунтовано відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, винесенням рішення, що склало предмет оскарження у заявленому позові.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що до страхового стажу позивача обґрунтовано не зараховано періоди роботи: з 14 жовтня 1985 року по 03 березня 1986 року, оскільки в підставах внесення записів до трудової книжки НОМЕР_1 про прийняття та звільнення зазначено трудову угоду, а відтак зарахування вищезазначеного періоду потребувало надання договору (для визначення виду договору та характеру виконуваних робіт) або уточнюючої довідки, виданої на підставі первинних документів; з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року у зв`язку з неспівпадінням у часі дати прийняття (09 жовтня 1986 року) з датою наказу на прийняття (09 жовтня 1987 року) на роботу; липень - грудень 2000 року, липень 2001 року, січень - квітень 2003 року за відсутності даних в реєстрі застрахованих осіб; з 02 березня 2007 року по 15 квітня 2007 року, оскільки у записі про підставу внесення запису щодо отримання допомоги по безробіттю зроблено виправлення номеру наказу на припинення виплати допомоги. Також відповідач зазначає про незарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 29 жовтня 2005 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про ведення підприємницької діяльності, нарахування доходу та сплату страхових внесків, окрім періоду нарахування доходу протягом жовтня - грудня 2005 року. Сплата страхових внесків за нарахований дохід, як зазначає відповідач, відсутня.

Оскільки страховий стаж позивача, обрахований пенсійним органом, склав 28 років 06 місяців 27 днів, відповідачем обґрунтовано, на його переконання, відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на підставі заяви від 17 жовтня 2023 року.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позов також не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає про те, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви позивача від 27 грудня 2022 року, до страхового стажу не було зараховано: період навчання з 01 вересня 1980 року по 28 грудня 1984 року у Ворошиловградському державному культурно-освітньому училищі; період роботи з 14 жовтня 1985 року по 03 березня 1986 року; період роботи з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року; період підприємницької діяльності з 29 жовтня 2005 року по 20 квітня 2006 року та період отримання допомоги по безробіттю з 02 березня 2007 року по 16 квітня 2007 року. У своїх доводах відповідач акцентує на тому, що час звернення із первинною заявою від 27 грудня 2022 року страховий стаж позивача становив 26 років 08 місяців 06 днів (при необхідному 29 років), а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обґрунтовано, як переконує відповідач, винесено 02 січня 2023 року рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Додає, що на виконання рішення суду від 13 вересня 2023 року у справі № 296/6824/23 щодо встановлення факту навчання з 01 вересня 1980 року по 28 грудня 1984 року у Ворошиловградському державному культурно-освітньому училищі, згідно з поданою 17 жовтня 2023 року заявою до страхового стажу позивача враховано вказаний період навчання. Проте решта вищезазначених періодів залишились непідтвердженими належними документами відповідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), а тому, оскільки на момент подачі першої заяви від 27 грудня 2022 року у позивача не було необхідних 29 років страхового стажу для призначення пенсії за віком, позовні вимоги вважає безпідставними та просить суд відмовити у позові.

Оскільки за доданими матеріалами до позовної заяви не видавалось можливим встановити відколи позивач був обізнаний з оскаржуваним у справі рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24 жовтня 2023 року № 52 для цілей з`ясування дотримання строку звернення до суду з цим позовом, вирішуючи питання відкриття провадження у цій справі, задля з`ясування відповідних обставин, суд в ухвалі від 17 лютого 2025 року витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, з-поміж іншого, докази щодо надіслання / вручення / ознайомлення ОСОБА_1 з рішенням від 24 жовтня 2023 року № 52.

У відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило про те, що згідно з пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (надалі - Порядок № 22-1) повідомлення про прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії направляється Головним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання особи.

Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, будучи обізнаним (з отриманням ухвали суду від 17 лютого 2025 року) щодо потреби перевірки обставин щодо отримання позивачем оскаржуваного у цій справі рішення задля вирішення питання дотримання строку звернення до суду з позовом у цій справі, жодних доказів не подало, як і не повідомило суду щодо доведення до відома позивача спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

За таких обставин, враховуючи покладення тягаря доказування спірних обставин на суб`єкта владних повноважень, та з огляду того, що у розпорядженні суду відсутні жодні докази щодо обізнаності позивача зі спірним рішенням, як і підставами для відмови у призначенні пенсії за заявою від 17 жовтня 2023 року до отримання відповіді на адвокатський запит 09 липня 2024 року, на чому наполягає сторона позивача, відповідно, відсутні підстави вважати пропущеним позивачем строк звернення до суду із заявленими у позові вимогами.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації права на пенсійне забезпечення, після досягнення 60-річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 27 грудня 2022 року про призначення йому пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області й за результатом розгляду доданих позивачем до заяви документів прийняло рішення від 02 січня 2022 року № 52, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що загальний страховий стаж позивача складає 27 років 11 місяців 22 днів, а до страхового стажу не зараховано навчання з 01 вересня 1980 року по 28 грудня 1984 року, оскільки цей період перетинається з періодом проходження військової служби.

17 жовтня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з іншою заявою про призначення йому пенсії за віком, додавши, зокрема, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2023 року у справі № 296/6824/23, яке набрало законної сили 16 жовтня 2023 року.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 17 жовтня 2023 року розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке рішенням від 24 жовтня 2023 року № 52 відмовило у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу 29 років, оскільки страховий стаж позивача становить, як вказано у рішенні, 28 років 06 місяців 27 днів. При цьому за результатом розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не зараховано періоди:

- роботи з 14 жовтня 1985 року по 03 березня 1986 року, оскільки в підставах внесення записів про прийняття та звільнення зазначено трудову угоду. Для зарахування вищезазначеного періоду необхідно надати договір (для визначення виду договору та характеру виконуваних робіт) або уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів;

- роботи з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року, оскільки не співпадає у часі дата прийняття (09 жовтня 1986 року) з датою наказу на прийняття (09 жовтня 1987 року) в підставах внесення запису;

- роботи протягом липня - грудня 2000 року, липня 2001 року, січня - квітня 2003 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб;

- отримання допомоги по безробіттю з 02 березня 2007 року по 15 квітня 2007 року, оскільки в підставах внесення запису наявне виправлення номеру наказу на припинення виплати допомоги;

- наявна інформація про державну реєстрацію на ведення підприємницької діяльності з 29 жовтня 2005 року та про припинення за рішенням власника (дата зняття з обліку відсутня). В реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про ведення підприємницької діяльності, нарахування доходу та сплату страхових внесків, крім періоду нарахування доходу протягом жовтня - грудня 2005 року. Сплата страхових внесків за нарахований дохід відсутня.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з того, що предметом оскарження у цій справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24 жовтня 2023 року № 52 про відмову у призначенні пенсії за результатом розгляду заяви позивача від 17 жовтня 2023 року. Отже, розглядаючи даний спір суд має перевірити викладені в рішенні, з приводу правомірності якого виник спір, висновки Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на предмет їхньої об`єктивності та обґрунтованості в аспекті незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, оскільки це є ключовим питанням правового спору в розглядуваній справі.

А тому суд, вирішуючи спір, враховує таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.

Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (пункт перший частини першої статті 8 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень пункту 1 Порядку № 637 (у відповідній редакції) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За змістом встановлених обставин цієї справи, пенсійний орган не зарахував до стажу позивача, у тому числі, періоди: роботи у Ворошиловградському БК будівельників музикантом вокально-інструментального ансамблю з 14 жовтня 1985 року по 03 березня 1986 року (оскільки в підставах внесення записів про прийняття та звільнення зазначено трудову угоду); роботи в Марковському РДК на посаді керівника народного ВІА з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року (оскільки не співпадає у часі дата прийняття (09 жовтня 1986 року) з датою наказу на прийняття (09 жовтня 1987 року) в підставах внесення запису); періоди роботи на приватному підприємстві "Липень-1800" артистом ансамблю протягом липня - грудня 2000 року, липень 2001 року, січня - квітня 2003 року; отримання допомоги по безробіттю з 02 березня 2007 року по 15 квітня 2007 року (оскільки в підставах внесення запису (до трудової книжки НОМЕР_1 ) наявне виправлення номеру наказу на припинення виплати допомоги).

Вирішуючи питання обґрунтованості незарахування вищевказаних періодів до страхового стажу позивача суд враховує, що порядок ведення трудових книжок у спірний період регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року № 252), яка не застосовується натепер відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, а в подальшому - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (надалі - Інструкція № 58).

При цьому як Інструкцією № 162, так і Інструкцією № 58, унормовано, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами; записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Тож наявність недоліків в оформленні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист. Заповнення реквізитів трудової книжки, у тому числі їх чіткість та акуратність, залежить від дотримання/недотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки, тому певні (деякі) неточності/виправлення, які не стосуються періодів трудової діяльності, не утворюють підстав для незарахування періодів трудової діяльності до стажу для цілей обчислення (перерахунку) пенсії, оскільки підставою для призначення (перерахунку) пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.

Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до норм Порядку № 637, підтвердження стажу роботи особи у інший спосіб, ніж за її трудовою книжкою, допускається лише у випадку відсутності такого документа або відповідних записів у ньому, або якщо у трудовій книжці містяться неправильні або неточні записи про періоди роботи.

В аспекті наведених положень, дослідивши трудову книжку НОМЕР_1 , суд вважає безпідставним незарахування до страхового стажу позивача періоду отримання допомоги по безробіттю з 02 березня 2007 року по 15 квітня 2007 року відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки номер наказу про припинення виплати є придатним до прочитання "030417" й не допускає сумніву у його значенні.

При цьому суд зауважує, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може позбавляти права на пенсійне забезпечення. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Однак, ці висновки не спростовують сумніву, зокрема, щодо спірного періоду роботи позивача з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року керівником народного ВІА згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 за порядковими номерами 8 і 9, оскільки хронологія викладу записів, на чому наполягає позивач, не усуває сумніву у якій саме даті допущено помилку: у даті (році) прийому на роботу (1986 чи 1987) чи у даті (році) наказу про прийом на роботу (1986 чи 1987), позаяк за порядковим № 8 у записі про прийом на роботу вірогідною є дата 09 жовтня "1986 року", але й "1987 року" також допустимо, оскільки, слідуючи хронології записів, даті наступного запису про звільнення "10 грудня 1987 року" передує як "09 жовтня 1986 року", проте й "09 жовтня 1987 року" також у разі допущення помилки у даті прийому на роботу. Тому, власне, послідовність (хронологія) записів трудової книжки НОМЕР_1 , на чому акцентує позивач, не спростовує виявлену розбіжність, та, відповідно, не підтверджує достеменно період, який міг бути зарахованим до страхового стажу.

Разом з тим, з`ясувавши зміст спірних правовідносин у цій справі та дослідивши докази в матеріалах справи, щодо періодів роботи з 14 жовтня 1985 року по 03 березня 1986 року у Ворошиловградському БК будівельників музикантом вокально-інструментального ансамблю, з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року в Марковському РДК на посаді керівника народного ВІА, а також незарахованих пенсійним органом до страхового стажу періодів роботи на приватному підприємстві "Липень-1800" артистом ансамблю протягом: липня - грудня 2000 року, липня 2001 року, січня - квітня 2003 року у зв`язку з відсутністю даних у реєстрі застрахованих осіб, суд звертає увагу на таке.

За вимогами пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема, додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Відповідно до положень пунктів 3, 17, 17-1, 18 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

У разі коли в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях або їх правонаступниках, розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, стаж роботи, який дає право на пенсію, зараховується у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).

Отже, зміст наведених правових норм свідчить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

В контексті обставин цієї справи та доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, покладених ним в основу рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, суд враховує й те, що за частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Тому суд зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. По суті орган Пенсійного фонду в оскаржуваному рішенні свою позицію побудував виключно на припущеннях (сумнівах) щодо непідтвердження наявності у позивача страхового (трудового) стажу у певні періоди. Проте, на переконання суду, неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, слід дійти висновку, що, відмовляючи у зарахуванні періодів роботи (з 14 жовтня 1985 року по 03 березня 1986 року, з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року, липня - грудня 2000 року, липня 2001 року, січня - квітня 2003 року) до страхового стажу позивача внаслідок їх непідтвердження коректними записами у трудовій книжці та у зв`язку з відсутністю даних у реєстрі застрахованих осіб й, як наслідок, відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не діяло обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). При цьому суд не може оминути й того, й на чому слушно акцентує позивач, що згідно з наявними в матеріалах справи даними за формою РС-право Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за першим зверненням позивача про призначення пенсії за віком від 27 грудня 2022 року визначено страховий стаж ОСОБА_1 27 років 11 місяців 22 дні й до такого, на відміну від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в оскаржуваному рішенні, враховано спірні періоди, а саме: з 09 жовтня 1986 року по 10 грудня 1987 року, липня - грудня 2000 року, липня 2001 року, січня - квітня 2003 року. Натомість такій неузгодженості даних щодо страхового (трудового) стажу позивача мала б бути, однак не була надана оцінка при розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії за віком та обрахунку передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV й необхідного страхового стажу (29 років).

Разом з тим, у цій справі у межах предмета спору позивачем заявлено безпідставно вимогу зобов`язати пенсійний орган зарахувати до страхового стажу період навчання у Ворошиловградському державному культурно-освітньому училищі з 01 вересня 1980 року по 28 квітня 1981 року та період з 15 липня 1983 року по 28 грудня 1984 року, оскільки за змістом оскаржуваного рішення незарахування вказаного періоду навчання не покладено в основу висновків щодо відмови у призначенні пенсії за віком. Натомість цей період, як підтверджено доказами в матеріалах справи та відповідачами, за результатом розгляду заяви позивача від 17 жовтня 2023 року було зараховано повною мірою до страхового стажу.

Що ж стосується здійснення позивачем у період з 29 жовтня 2005 року по 20 квітня 2006 року підприємницької діяльності, то суд виходить із такого.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

За змістом підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 (у відповідній редакції) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 637 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд враховує, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача період провадження підприємницької діяльності з 29 жовтня 2005 року по 20 квітня 2006 року з підстав відсутності даних у реєстрі застрахованих осіб щодо ведення підприємницької діяльності та ненадання документів, які б підтверджували сплату страхових внесків.

Доказами в матеріалах справи підтверджено, що позивач задля отримання додаткових доказів щодо здійснення ним підприємницької діяльності упродовж спірного періоду та сплату страхових внесків звернувся до Головного Управління ДПС у Луганській області й у відповіді від 27 червня 2024 року за № 7190/6/12-32-24-07-09 вказано, зокрема, про те, що згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС позивач перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Луганській області (Жовтневий район м. Луганська) як фізична особа-підприємець з 29 жовтня 2005 року по 20 квітня 2006 року. Щодо сплати єдиного внеску за 2005-2006 роки у цій відповіді зазначено про те, що органи державної податкової служби здійснюють адміністрування єдиного внеску з 01 жовтня 2013 року в зв`язку із набранням чинності з 11 серпня 2013 року Законом України від 04 липня 2023 року № 406-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи", яким врегульовано питання щодо передачі функцій з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Міністерству доходів і зборів України. Тому для вирішення питання щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за 2005-2006 роки слід звернутись до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

У контексті цієї відповіді позивач підставно наполягає на тому, що з`ясування та перевірку сплати страхових внесків упродовж провадження підприємницької діяльності з 29 жовтня 2005 року по 20 квітня 2006 року можливо провести органами Пенсійного фонду.

Проте Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відмовивши в оскаржуваному у цій справі рішенні у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків, не скористалось наданими йому законодавством інструментами, спрямованими на надання допомоги у зборі необхідних даних, не вчинило жодних заходів щодо перевірки та підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності з 29 жовтня 2005 року по 20 квітня 2006 року й не витребувало в уповноважених суб`єктів відповідних документів та інших відомостей для визначення права на пенсію, як і не запропонувало позивачу усіх можливих способів отримання такої інформації.

Такий підхід зроблено Верховним Судом за схожих зі спірними обставин у постанові від 31 січня 2025 року у справі № 120/8471/23, який, відповідно, є застосовним і у цій справі.

Як і у справі № 120/8471/23, у цій справі суд враховує те, що загальновідомою є обставина окупації населеного пункту постійного місця проживання позивача - міста Луганська внаслідок збройної агресії російської федерації й остання об`єктивно може впливати на можливість збору ОСОБА_1 та подання ним всіх документів, необхідних для призначення пенсії. Тому у постанові від 31 січня 2025 року у справі № 120/8471/23 Верховний Суд резюмував за схожих зі спірними обставин, що незарахування до страхового (трудового) стажу позивача відповідного періоду ведення підприємницької діяльності у зв`язку із (можливо) перебуванням підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не буде пропорційним та порушить баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням органу пенсійного фонду щодо перевірки підстав для призначення пенсії.

Визначаючись щодо належного та відповідного порушеному праву позивача способу захисту права позивача на пенсійне забезпечення за встановлених обставин цієї справи та відповідно до висновків суду за результатами розгляду цієї справи суд враховує, що згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви (пункт 4.3 розділу IV Порядку № 22-1).

Як установлено пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Зміст наведених правових норм свідчить, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб в установленому порядку. Водночас рішення за результатами розгляду заяви приймається на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, у тому числі й опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку органом, що призначає пенсію.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, за наслідком звернення позивача щодо призначення пенсії за віком працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення права особи на соціальний захист, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник вік, страховий стаж не менше 29 років, сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення документів, а у випадку їх невідповідності, роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення вказаних недоліків.

При цьому, у разі прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, орган, що призначає пенсію, повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв суб`єкт владних повноважень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, без установлення з боку пенсійного органу відповідності ОСОБА_1 усім критеріям, які надають йому право на призначення пенсії за віком, у тому числі й щодо наявності у нього страхового стажу не менше 29 років з урахуванням висновків у цьому судовому рішенні, суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти переконливого та остаточного висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на підставі заяви від 17 жовтня 2023 року.

Тому, відповідно, з урахуванням встановлених обставин під час судового розгляду цієї справи, обчислення та з`ясування питання щодо достатнього страхового стажу позивача потребує відповідного розгляду та належної оцінки з боку пенсійного органу, до повноважень якого віднесено розгляд та вирішення питання щодо призначення пенсії.

Відтак, позовні вимоги у заявленому позові про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 жовтня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV з урахуванням висновків і мотивів, викладених судом у цьому рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (про зобов`язання призначити пенсію за віком а також щодо перегляду заяви позивача про призначення пенсії за віком від 27 грудня 2022 року, оскільки результати розгляду цієї заяви оформлено рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02 січня 2022 року № 52, яке не є предметом оскарження у цій справі, відтак підстави для призначення / відмови у призначенні пенсії на підставі заяви від 27 грудня 2022 року не охоплено межами судового розгляду цієї справи та не є предметом судового контролю).

Обираючи такий спосіб захисту суд враховує, що у постанові від 27 березня 2024 року у справі № 560/8761/22 Верховний Суд вказав, що обраний спосіб захисту порушених прав (зобов`язання органу пенсійного фонду повторно розглянути заяву про перерахунок та виплату призначеної пенсії на підставі довідки спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону № 590 від 17 грудня 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні) відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.

Така позиція є усталеною у судовій практиці й кореспондується з положеннями КАС України, за якими суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 17 жовтня 2023 року за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення цієї пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі № 240/16372/23.

Тому, звернені позовні вимоги до іншого відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволенню не підлягають.

Отже, заявлені позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню частково.

Виходячи з положень частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позов ОСОБА_1 містить одну вимогу немайнового характеру, яка хоча і частково, але підлягає задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених / незадоволених позовних вимог.

Такий підхід викладено Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі № 620/1116/20 та який є застосовним при вирішенні розподілу судових витрат зі сплати судового збору у цій справі.

Тож сплачений позивачем судовий збір згідно із квитанцією від 09 січня 2025 року підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області пропорційно задоволеним немайновим вимогам.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд.1, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54008, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 24 жовтня 2023 року № 52.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю з 02 березня 2007 року по 15 квітня 2007 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17 жовтня 2023 року з урахуванням висновків і мотивів, викладених судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

06.01.26