Справа № 140/2621/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/2621/25 пров. № А/857/28346/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року в справі № 140/2621/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення 06 червня 2025 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:

визнати дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині ненадання можливості реалізувати ОСОБА_1 своє право на отримання відстрочки шляхом подання заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п.9.ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаціну підготовку та мобілізацію».

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.11.2024 року №322 про призов на військову службу ОСОБА_1 та призначення на посаду стрільця 2 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

виключити ОСОБА_1 зі списків військовослужбовців.

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не передання заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.01.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.9 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка була подана для розгляду за належністю Голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 .

визнати протиправною бездіяльність комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.01.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.9 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка була подана для розгляду за належністю Голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 .

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 надати заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.01.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.9 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, подати для розгляду за належністю Голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 .

зобов`язати голову комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.01.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.9 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка була подана для розгляду за належністю Голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 10.11.2024 року військовозобов`язаного ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою проходження ВЛК. При цьому Позивач повідомляв неодноразово, що доглядає матір, яка спільно з ним живе і збирає документи подати на відстрочку. Не даючи реалізувати право на відстрочку останнього працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 було проведено невідкладно медичний огляд ВЛК. В подальшому ОСОБА_2 повідомляли, щоб погоджувався служити, буде служити на місці. Однак Позивач наполягав, що його матір знаходиться без догляду і йому треба додому та принесе подасть заяву на відстрочку. Працівники ІНФОРМАЦІЯ_5 без жодного запису в грубій нецензурній словесній формі послали Павлючика. Щоб ішов геть з території. Вказані дії свідчать про протиправність дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 що полягали у позбавленні можливості військовозобов`язаного реалізувати своє право на відстрочку. В подальшому ніяких відомостей чи повісток з ТЦК не надходило. 13.01.2025 року після отримання акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду ОСОБА_2 було направлено заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п.9 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з підстав необхідності догляду за матір`ю за відсутності інших працездатних членів сім`ї, які відповідно до закону зобов`язані здійснювати за нею необхідний догляд. Та надано до заяви було весь необхідний перелік документів. Заяву було подано поштовим відправленням за місцем реєстрації до ІНФОРМАЦІЯ_5 із зазначенням подання заяви голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 оскільки при ІНФОРМАЦІЯ_7 така комісія не створювалась, а тому було дотримано порядку подання заяви на відстрочку до комісії за територіальністю. У відповідь на один із адвокатських запитів від 30.01.2025 року було отримано відповідь №472 від 05.02.2025 року, яку було отримано мною 11.02.2025 року. Відповідно до вказаної відповіді стало відомо. Що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 13.11.2024 року №322 ОСОБА_1 було призвано на військову службу по мобілізації та призначено на посаду стрільця 2 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак ОСОБА_1 не був ознайомлений з вказаним наказом та був в грубій формі відправлений додому. Вищевказане є протиправними діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо видачі протиправного наказу про призов ОСОБА_2 на військову службу, як особу, яка має право на відстрочку. Разом з тим у вказаному міститься протиправна бездіяльність комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 про надання йому відстрочки. Посадові особи усвідомлювали наявність у позивача права на отримання відстрочки, однак навіть не намагались забезпечити право на подання заяви на відстрочку Позивачу. Пізніше. Після численнх пояснень та вмовлянь Позивача, його просто вигнали з території ТЦК, що було розцінено як згоду та надання можливості подати заяву на відстрочку.

Вказує апелянт, що позивач проживає однією сім`єю зі своєю матір`ю, яка потребує постійного стороннього догляду внаслідок психічних захворювань, має групу інвалідності другу, інші члени сім`ї, першого, другого чи третього ступеня споріднення, які б проживали разом сім`єю з Позивачем та його матір`ю та могли б здійснювати постійний сторонній догляд відсутні. А тому з наведеного вбачається, що станом на подання заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відсутні обставини, за яких позивачу могли б відмовити у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 13.11.2024 №561-од призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та згідно з наказом від 13.11.2024 №322 призначений на посаду стрільця 2 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення (а.с.42-43).

21.01.2025 позивач подав заяву голові ІНФОРМАЦІЯ_6 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини першої статті 23 Закону №3543-XII, до якої долучив документи, що підтверджують право на відстрочку (а.с.6-22).

Відповідач листом від 24.01.2025 повідомив ОСОБА_1 , що він станом на 24.01.2025 є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_5 , а надання відстрочки відповідно до статті 23 Закону №3543-XII передбачено виключно військовозобов`язаним (а.с.27).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в чинній редакції).

Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 за №389-VІІІ (далі - Закон №389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон №1932-XII).

Також статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Пунктами 1, 4 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 за №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі також триває.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин та на дату прийняття рішення у цій справі на території України діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначені правові підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

16.05.2024 Кабінетом Міністрів України Постанову №560 (набрала чинності 18.05.2024), якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).

Як передбачено пунктом 1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до пункту 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з пунктами 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.

Як передбачено пунктами 58, 60 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Аналізуючи вищевказані норми Закону №3543-ХІІ та Порядку №560, слід дійти висновку, що право на відстрочку від призову на військову службу мають лише військовозобов`язані та резервісти. Таке право реалізується шляхом подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.

З матеріалів справи слідує, що станом на дату подання заяви про відстрочку від 13.01.2025 позивач вже був призваний на військову службу по мобілізації відповідно до наказу від 13.11.2024 №561-од та зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до наказу від 13.11.2024 №222 (а.с.42-43).

Таким чином, набувши статус військовослужбовця, позивач втратив право на відстрочку від призову на військову службу.

Варто підкреслити, що системний і буквальний способи тлумачення наведених норм дають Суду підстави для висновку про те, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями і ґрунтуються на положеннях різних інститутів військового права.

Оскільки позивач був призваний на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану, то він втратив статус військовозобов`язаної особи і набув статусу військовослужбовця.

Крім того, з листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 24.01.2025 (а.с.27), а також з тверджень самого позивача в позовній заяві слідує, що він не звертався із заявою про надання відстрочки у встановленому порядку до моменту його мобілізації.

Повідомлення працівників ІНФОРМАЦІЯ_6 про матір, яка є особою з інвалідністю другої групи і потребує стороннього догляду, та про намір подати заяву на відстрочку від мобілізації не є тотожним виконанню процедури, встановленої пунктом 58 Порядку №560.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач маючи об`єктивні підстави для відстрочки, мав реальну можливість реалізувати своє право шляхом звернення до відповідного ТЦК із заявою та належним чином засвідченими документами, як це передбачено Порядком №560, до моменту його фактичного призову.

Відсутність такого звернення та, відповідно, офіційного рішення комісії про надання відстрочки означає, що на момент прийняття наказу про призов від 13.11.2024 №322 позивач не мав статусу особи, якій надано відстрочку.

За таких обставин, відповідач, видаючи наказ про призов від 13.11.2024 №322 щодо позивача, який на той момент не мав офіційно оформленої відстрочки, діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог законодавства про мобілізацію.

Оскільки наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» від 13.11.2024 №322 в частині призову ОСОБА_1 визнається судом таким, що прийнятий в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством (за відсутності на той момент офіційно оформленої відстрочки у позивача), підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи висновок суду про правомірність наказу про призов позивача, відсутні підстави і для задоволення похідної вимоги про зобов`язання відповідача2 виключити позивача зі списків особового складу військової частини.

Після зарахування до особового складу військової частини позивач набув статусу військовослужбовця, і припинення військової служби (звільнення, виключення зі списків) можливе лише на підставах та в порядку, визначених Законом №2232-XII та відповідними положеннями про проходження військової служби.

Позивач не позбавлений права звернутися з рапортом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 про звільнення з військової служби за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону №2232-XII, надавши належним чином оформлені документи, що підтверджують його право на звільнення.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2024 в справі №200/4189/22.

Так, Верховний Суд звертає увагу на те, що право на відстрочку повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним ТЦК). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Якщо чоловік мав право на відстрочку, проте не скористався можливістю реалізації цього права та не оформив його у відповідний спосіб, то він потім не може оскаржити дії ТЦК з його мобілізації.

Після мобілізації виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-XII та Положенням про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ №1153/2008. Рішення про призов та про призначення до військової частини вже реалізовані, а тому їхнє скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача.

Вказана правова позиція підтверджена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року в справі № 140/2621/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30 грудня 2025 року.