Справа № 400/9381/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2025 р. № 400/9381/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просп. Соборний, 158Б,м. Запоріжжя,69005, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,

провизнання протиправним та скасування рішення від 25.07.2025 року № 58; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №58 від 25.07.2025 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту звернення за її призначенням, а саме з 18.07.2025 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області йому було відмовлено в задоволенні цієї заяви, з огляду на те, що в нього відсутній необхідний страховий стаж. Такого висновку орган Пенсійного фонду України дійшов з огляду на те, що до страхового стажу не підлягає зарахуванню період трудової діяльності за трудовою книжкою позивача, оскільки деякі записи внесені до трудової книжки з порушенням вимог законодавства України. Позивач не погоджується з такою позицією, оскільки наявність в трудовій незначних виправлень в місяці дати звільнення та в місяці дати наказу про звільнення, не спростовує час роботи Позивача в КСП «Олексіївське» з 01.07.1994 по 07.12.1996, до того ж наявний розшифрувальний запис дати наказу на російській мові. Щодо періоду роботи в ТОВ «Олексіївська Вікторія» з 01.07.1997 по 01.01.2000 позивач зазначає, що він підтверджується Архівними довідками №№ 449/03-03, 450/03-03 від 02.07.2025 р. та № 176/05-04 від 07.07.2025 р. Позивач наполягає, що дії відповідача 2 щодо незарахування зазначених періодів трудової діяльності з 01.07.1994 по 07.12.1996, та з 01.01.1997 по 01.01.2000, є протиправними. Відтак позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 03.09.2025 суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику сторін, запропонував сторонам подати заяви по суті справи.

05.09.2025 до суду надійшов відзив відповідача 1, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії встановлено, що до страхового стажу не підлягають зарахуванню періоди роботи згідно з трудовою книжкою позивача: з 01.01.1992 по 17.06.1994, оскільки дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, припинено; з 01.07.1994 по 07.12.1996, оскільки виправлено дату звільнення та дату наказу про звільнення; період роботи з 01.01.1997 по 01.01.2000, оскільки дані зазначені в довідці № 151/05- 03 від 07.07.2025 не відповідають записам трудової книжки. Також не враховано уточнююча довідка № 449/03-03 від 02.07.2025, оскільки зазначено ПІБ не повністю. На думку відповідача 1 правові підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу відсутні. Так, страховий стаж позивача склав 31 рік 10 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. Відповідач стверджує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 25.07.2025 № 058 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, є правомірними та законними. Відповідач 1 просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач у відповіді на відзив звернув увагу суду, що неврахування періоду роботи з 01.01.1992 р. по 17.06.1994 р., то вказані дії відповідача 2 Позивачем і не оспорювалися. Також, позивач повторив свою правову позицію, зазначену у позові.

Відповідач 2 проти позову заперечив з підстав, аналогічних викладеним у відзиві відповідачем 1. Також, відповідач 2 зазначив, що до заяви про призначення пенсії позивачем додано довідки №151/05-03 від 07.07.2025 та довідку №449 03-03 від 02.07.2025, які стосуються осіб, мовою оригіналу: « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 ». Зазначене ім`я не співпадає з даними позивача, відсутнє ім`я по-батькові та ім`я зазначено не повністю, будь-які інші відомості за якими можливо ідентифікувати особу як позивача в довідці відсутні.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та не є спірним, що 18.07.2025 позивач звернувся з заявою для призначення пенсії за віком.

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено відповідача 2.

Розглянувши подані заявником документи відповідач 2 25.07.2025 прийняв рішення № 58 про відмову в призначенні пенсії. За висновком органу Пенсійного фонду України у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Рішення мотивоване тим, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності:

- період роботи з 01.01.1992 р. по 17.06.1994 р., оскільки з 19.06.2023 р. для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991 р.;

- період роботи з 01.07.1994 по 07.12.1996, оскільки виправлено дату звільнення та дату наказу про звільнення;

- період роботи з 01.01.1997 по 01.01.2000, оскільки дані, зазначені в Довідці № 151/05-03 від 07.07.2025, не відповідають записам трудової книжки та не враховано уточнююча Довідка № 449/03-03 від 02.07.2025, оскільки зазначено ПІБ не повністю.

Страховий стаж особи становить 31 рік 10 місяців 11 днів.

Вважаючи неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Як вбачається зі змісту спірного рішення відповідача № 58 від 25.07.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В обґрунтування рішення, відповідачем зазначено про недоліки записів в трудовій книжці позивача і невідповідність відомостей трудової книжки і уточнюючої довідки.

В матеріалах справи є копія трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 від 03.02.1986.

Відповідно до запису № 7 01.07.1994 позивача прийнято на роботу водієм в Олексіївське колективне сільськогосподарське підприємство.

За змістом запису № 8 від 07.12.1996 позивача звільнено на підставі наказу № 10 від 07.12.1996. Запис містить найменування посади і підпис особи, завірений печаткою підприємства.

Водночас, напис місяця в даті звільнення і написанні місяця в наказі про звільнення є наведеним.

Разом з тим, під зазначеним написом є уточнення дати наказу, в якому найменування місяця виконано прописом (7. декабря 96 г).

На момент внесення спірного запису до трудової книжки позивача, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58)

Суд зазначає, що спосіб виправлення підприємством місяця звільнення не узгоджується з вимогами Інструкції № 58. Проте, таке виправлення дає можливість встановити, що позивача звільнено 07.12.1996.

Суд відмічає, що дата прийняття позивача на роботу, як і дата наказу виконані чітко, не мають недоліків і, як такі, під сумнів відповідачами не ставляться.

При цьому, запис про звільнення є логічним. Відбиток печатки, якою завірено запис про звільнення і виправлення, є чітким і дає можливість ідентифікувати підприємство, з яким позивач перебував в трудових відносинах і дату звільнення. .

Крім того, суд враховує, що згідно Інструкції №58, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок внесення відомостей про роботу і заповнення трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці.

Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Що стосується незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1997 по 01.01.2000, суд дійшов таких висновків.

В трудовій книжці позивача серія НОМЕР_1 від 03.02.1986 є запис № 9, виконаний Олексіївським КСП про прийняття позивача на роботу 01.01.1997 відповідно до наказу № 4 від 01.01.1997.

Відповідно до запису № 10 від 01.01.2000 позивача звільнено з роботи на підставі наказу № 1 від 01.01.2000.

До заяви про призначення пенсії за віком, позивач також надав довідку трудового архіву Веселинівської селищної ради Вознесенівського району Миколаївської області № 449/03-03 від 02.07.2025, в якій зазначено, що в книгах обліку праці та нарахувань заробітної плати КСП «Олексіївське» є відомості про роботу « ОСОБА_2 » (російською мовою).

Суд погоджується з позивачем, що написання ім`я та прізвища російською мовою « ОСОБА_2 » відповідає перекладу на українську мову «Ротар Кирило», що узгоджується з паспортним даним позивача і відомостями його трудової книжки.

Також, стаж роботи позивача у період 1994-2000 років в КСП «Олексіївське» підтверджується і архівними довідками 450/03-03 від 02.07.2025 р. та № 176/05-04 від 07.07.2025 р.

Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу вказаних вище положень Порядку №637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Окрім того, на підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно пункту 4.7 вказаного Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звертався до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування .

Суд зазначає, що в даному випадку, відповідачем 2 при прийнятті рішення від 25.07.2025 про відмову у зарахуванні до загального стажу певних періодів та у призначенні пенсії позивачу, не було досліджено належним чином періоди його роботи.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Орган, що призначає пенсію, надає допомогу у разі звернення із заявою про призначення пенсії непрацюючим особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії (п.3.3 Порядку №22-1).

Під час судового розгляду встановлено, що відповідачем 2 не дотримані державні гарантії реалізації позивачем своїх прав, передбачених Законом №1058-V.

В даному випадку, орган Пенсійного фонду не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації, викладеної у трудовій книжці на підтвердження стажу позивача.

При цьому, суд звертає увагу відповідача 2 на те, що у разі неможливості одержання таких документів, він мав установити трудовий стаж на підставі показань свідків.

Враховуючи, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття, суд, виходячи з меж позову, дійшов висновку, що відповідачем 2 рішення про неврахування до стажу позивача, що дає право на оформлення пенсії за віком, періоду з 01.07.1994 по 07.12.1996, з 01.01.1997 по 01.01.2000 прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним. Отже, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 27.05.2025 №58 і зобов`язання повторно розглянути заяву від 18.07.2025.

Що стосується пенсійного органу, який має повторно розглянути заяву позивача від 18.07.2025 про призначення пенсії за віком, суд зауважує, що згідно Порядку 22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Оскільки зазначене рішення судом скасовується, слід виходити з того, що заява підлягає повторному розгляду саме тим органом Пенсійного фонду, до якого її було направлено.

Таким чином, вчинити дії з повторного розгляду заяви від 18.07.2025 має ГУ ПФУ в Запорізькій області, як орган, на розгляді якого перебуває подана заява, яка після скасування відповідного рішення за наслідками її розгляду, фактично не є розглянутою.

Отже, позов слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн, що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято спірне рішення.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б,м. Запоріжжя,69005 ) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №58 від 25.07.2025 р. про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 18.07.2025 року, зарахувавши до його страхового стражу періоди роботи з 01.07.1994 по 07.12.1996, з 01.01.1997 по 01.01.2000 згідно з трудовою книжкою серія НОМЕР_1 .

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б,м. Запоріжжя,69005 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко