Справа № 420/34417/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Пастера, 58, м. Одеса, 65023, ) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30 вересня 2025 року ВП №79061054 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після надходження повідомлення у застосунку мобільного банкінгу про блокування (арешт) грошових коштів, позивач почав з`ясовувати причину такого арешту. Звернувшись по допомогу онлайн до АТ КБ «Приватбанк» позивачу повідомили, що підставою арешту грошових коштів стала постанова Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30 вересня 2025 року в межах виконавчого провадження № 79061054. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 79061054, позивач вважає, що поданий виконавчий документ підлягав поверненню стягувачу без відкриття виконавчого провадження, оскільки згідно поданої до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження, у додатках до такої заяви не надано жодного доказу на підтвердження повноважень особи, яка її підписала та пред`явила. У додатках зазначено тільки оригінал постанови в справі про адміністративне правопорушення. Позивач посилається на положення п. 3 розд. ІІІ Інструкції №512, яка передбачає, що до заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження. Відтак, позивач просить скасувати постанову від 30 вересня 2025 року ВП №79061054 про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 15.10.2025 року адміністративний позов було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 161 КАС України.

27.10.2025 року від представника позивача за допомогою системи Електронний суд надійшло клопотання про усунення недоліків з документами на виконання ухвали суду від 15.10.2025 року, яким недоліки адміністративного позову позивачем усунуто.

Ухвалою суду від 09.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272, 287 КАС України. Для розгляду справи по суті призначено судове засідання на 23 грудня 2025 року о 10 год. 30 хв. у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань № 21. Також цією ухвалою витребувано від Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №79061054.

15.12.2024 року за допомогою системи «Електронний суд» на виконання ухвали суду від 09.12.2025 року відповідачем подано матеріали виконавчого провадження №79061054.

Відзив на адміністративний позов відповідач не надав, з клопотаннями/заявами щодо продовження строку на подання відзиву до суду не звертався.

Згідно вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.

У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У судове засідання, призначене на 23.12.2025 року, учасники справи не з`явились, про місце, дату і час судового засідання повідомлені. Позивач надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Постановою старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30.09.2025 року відкрито виконавче провадження № 79061054 з примусового виконання постанови № ЮР/2249/1 від 07.06.2025 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн. Цією є постановою ВП № 79061054 з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 3400,00 грн.

У межах виконавчого провадження № 79061054 відповідачем також прийняті постанови:

про арешт коштів боржника від 30.09.2025 року;

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 30.09.2025 року.

Не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2025 року № 79061054, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З матеріалів виконавчого провадження № 79061054 судом встановлено, що 19.08.2025 року до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява ІНФОРМАЦІЯ_2 про примусове виконання постанови № ЮР/2249/1 від 07.06.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

У додатках до заяви про примусове виконання зазначено оригінал постанови № ЮР/2249/1 від 07.06.2025 року по справі про адміністративне правопорушення.

У реквізитах заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 про примусове виконання від 19.08.2025 року зазначено, що її подає представник стягувача Шкіль Олександр Іванович, що діє на підставі Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.02.2025 № 57.

Заява про примусове виконання від 19.08.2025 року подана на бланку ІНФОРМАЦІЯ_2 з гербовою печаткою ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.11.2025 року постановою старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавче провадження № 79061054 з примусового виконання постанови № ЮР/2249/1 від 07.06.2025 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн., - закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Також цією постановою припинено чинність арешту майна боржника.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що до заяви про примусове виконання рішення представником стягувача не було подано документ, що підтверджує його повноваження, відтак виконавчий документ підлягав поверненню стягувачу без відкриття виконавчого провадження.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Стаття 4 Закону України Про виконавче провадження визначає вимоги до виконавчого документа.

Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи, покладається на органи державної виконавчої служби.

Згідно положень ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки, ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

За приписами ч. 4 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються:

1) у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився;

2) у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У відповідності з ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, у т.ч. органів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, підлягають примусовому виконанню органами державної виконавчої служби.

При цьому, державний виконавець може повернути виконавчий документ лише у випадках чітко визначених положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та за наявності достатніх на те підстав.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 30.09.2025 року старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 79061054 з примусового виконання постанови № ЮР/2249/1 від 07.06.2025 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

Виконавче провадження відкрито за заявою стягувача про примусове виконання рішення від 19.08.2025 року.

Дослідивши заяву ІНФОРМАЦІЯ_2 про примусове виконання постанови № ЮР/2249/1 від 07.06.2025 року, яка подана до виконання разом з оригіналом цієї постанови, суд дійшов висновку, що у вказаних документах наявна вся необхідна інформація для відкриття виконавчого провадження, зокрема: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я, по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача.

За таких обставин, отримавши належним чином оформлений виконавчий документ, державний виконавець був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Що стосується доводів позивача про те, що до заяви про примусове виконання рішення представником стягувача не було подано документ, що підтверджує його повноваження, суд зазначає про таке.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), до заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

Водночас, судом встановлено, що у реквізитах заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 про примусове виконання від 19.08.2025 року зазначено, що її подає представник стягувача Шкіль Олександр Іванович, що діє на підставі Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.02.2025 № 57.

Заява про примусове виконання від 19.08.2025 року подана на бланку ІНФОРМАЦІЯ_2 з гербовою печаткою ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, вирішуючи спір суд зазначає, що поверненню виконавчого документа стягувачеві має передувати не лише сама по собі неправильна за своїм змістом заява про відкриття виконавчого провадження, а і неможливість ідентифікації особи стягувача чи боржника після реалізації виконавцем всього переліку наданих йому законодавством прав.

Враховуючи, що заява ІНФОРМАЦІЯ_2 про примусове виконання від 19.08.2025 року містить необхідну інформацію для відкриття виконавчого провадження, у т.ч. ідентифікує стягувача, суд дійшов висновку, що відсутність окремо поданого документу, що підтверджує повноваження представника стягувача, у даному випадку не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві.

При вирішенні спору суд враховує, що до повноважень державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження віднесено одночасне прийняття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також про стягнення виконавчого збору, а відтак при відкритті виконавчого провадження № 79061054 державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Оскільки жодних інших обґрунтованих доводів, які б спростовували законність спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2025 року № 79061054 матеріали справи не містять, то суд вважає, що державний виконавець при винесенні цієї постанови діяв в межах повноважень та у спосіб встановлений приписами Закону № 1404-VІІІ та Інструкції № 512/5.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що постанова Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30.09.2025 року про відкриття виконавчого провадження № 79061054 не підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77-78, 90, 139, 242-246, 268, 269, 271, 272, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Пастера, 58, м. Одеса, 65023, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.А. Радчук

.