Справа № 520/15351/23
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

30 грудня 2025 р. справа №520/15351/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ш" від 11.05.2023 року №00/11598/20-40-24-05 Головного управління ДПС у Харківській області;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з суми судового збору у розмірі 1073,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.05.2023 року №00/11598/20-40-24-05 вважає незаконним, безпідставним через невірне застосування норми відповідальності та за відсутності доведеності відповідачем вини платника, не доведеності наявності умислу у вчиненні податкового правопорушення, що є обов`язковою умовою для притягнення до фінансової відповідальності, передбаченої пунктом 124.2 статті 124 Податкового кодексу України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі за правилами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що доводи представника позивача безпідставні та помилкові, а податкове повідомлення-рішення від 11.05.2023 року №00/11598/20-40-24-05 прийняте у повній відповідності до норм чинного законодавства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області.

Відповідно до рішення Харківської міської ради від 26.09.2012 року №840/12 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" та від 22.05.2013 №1148/13 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Харківською міською радою укладено договір оренди землі від 06.11.2015 (номер запису про інше речове майно: 12032962 від 09.11.2015), за умовами якого позивач є орендарем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1553 га (кадастровий номер :01:007:0013).

Позивачем 28.01.2019 подано до контролюючого органу декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № за 2019 рік, в якій платником податків задекларовано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб, терміном сплати щомісячно до 30 числа кожного місяця.

Співробітниками податкового органу на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 75 та в порядку статті 76 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями) проведено камеральну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань з плати за землю.

За результатами камеральної перевірки складено акт від 11.04.2023 №9321/20-40-24-05, висновками якого встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 (податковий номер ) порушено пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України від 02.10.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), що призвело до несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань, а саме: несвоєчасна сплата податкового зобов`язання у сумі 202113,90 грн (затримка склала до 90 днів). Відповідальність платника передбачена п.124.2 ст.124 Податкового кодексу України.

11.05.2023 на підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №00/11598/20-40-24-05, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб визначеного пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України та на підставі пункту 124.2 статті 124 розділу ІІ Податкового кодексу України застосовано штраф у розмірі 25%, що становить 50527,48 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 11.05.2023 №00/11598/20-40-24-05 протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПКУ).

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 15 Податкового кодексу України (далі ПКУ) визначено, що платниками податку є фізичні особи ( резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПКУ визначено обов`язки платників податків, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 36 ПКУ податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та / або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПКУ плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.288.1 ст.288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 ПКУ).

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.3 ст.287 ПКУ).

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (п.286.2 ст.286 ПКУ).

Так, згідно з наявною інформацією в ІКС "Податковий блок" Перепелиця О.Є. є платником орендної плати за землю з фізичних осіб, згідно з договором оренди від 06.11.2015 №12032962 земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0013, розташованої за адресою: Харків, вул.Карла Маркса, 9, площа земельної ділянки 0,1553 га.

Позивачем податкова декларація з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) подана до контролюючого органу 28.01.2019 (реєстраційний номер ), в якій платником податків задекларовано податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб, терміном сплати, щомісячно до 30 числа кожного місяця.

Отже,позивачем самостійно визначено податкові зобов`язання.

Водночас, протягом періоду вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року позивачем своєчасно не сплачено податкові зобов`язання , а саме:

податковий період вересень 2019, граничний термін сплати 31.10.2019, сума податкового зобов`язання 40712,69 грн, фактично сплачено 05.03.2020, кількість днів затримки 127;

податковий період жовтень 2019, граничний термін сплати 01.12.2019, сума податкового зобов`язання 45612,02 грн, фактично сплачено 05.03.2020, кількість днів затримки 96;

податковий період листопад 2019, граничний термін сплати 31.12.2019, сума податкового зобов`язання 46612,02 грн, фактично сплачено 05.03.2020, кількість днів затримки 66;

податковий період грудень 2019, граничний термін сплати 31.01.2020, сума податкового зобов`язання 45612,65 грн, фактично сплачено 05.03.2020, кількість днів затримки 35.

Відтак, податковий обов`язок, визначений у ст.36 ПКУ, щодо своєчасної сплати податкового зобов`язання з плати за землю, у повному обсязі не виконано, внаслідок чого контролюючий орган зобов`язаний був вжити заходи податкового контролю, які в п.61.1 ст.61 ПК України визначені як система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотриманням законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способи здійснення податкового контролю визначені в п.62.1 ст.62 ПКУ, серед яких проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. (п.62.1 ст.62 ПКУ).

Підпунктом 20.1.43 пункту 20.1 статті 20 ПКУ передбачено, що контролюючий орган має право, зокрема, проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПКУ визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За приписами ст. 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що камеральна перевірка є одним із видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, та є способом здійснення контрольної функції, зокрема, за своєчасною сплатою платниками податків податкових зобов`язань.

Отже, з метою здійснення основної функції податкового контролю, відповідачем на підставі підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПКУ було проведено камеральну перевірку ФО-П Перепелиця О.Є. з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з плати за землю, за результатами якої складено акт від 11.04.2023 №9321/20-40-24-05, який було направлено поштою за податковою адресою платника податків.

В акті перевірки встановлено несвоєчасна сплата податкових зобов`язань з плати за землю на суму 202113,9 грн, внаслідок чого до платника податків застосовано штраф у розмірі 50528,47 відповідно до п.124.2 ст.124 ПКУ.

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПКУ передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (стаття 111 ПКУ).

Відповідно до п.110.1 ст.110 ПКУ платники податків, податкові агенти, а також інші суб`єкти у випадках, прямо передбачених ПКУ, несуть фінансову відповідальність за вчинення податкових правопорушень.

Тому, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання у строки, визначені законом, такий платник податків притягується до фінансової відповідальності у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Пунктом 124.1 статті 124 ПКУ визначено розмір штрафної санкції за несвоєчасну сплату ( перерахунок) грошового зобов`язання:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку

сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п.124.2 ст.124 ПКУ діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. Водночас, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання необхідно встановити причини, що зумовили такий пропуск, та перевірити, чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного та своєчасного виконання податкового обов`язку.

Отже, невиконання податкового обов`язку з боку позивача свідчить про наявність вини платника податків і, як наслідок, можливість притягнення останнього до відповідальності. В іншому випадку платник податків повинен довести, що ним було вжито усіх необхідних та залежних від нього заходів задля своєчасного виконання покладеного на нього обов`язку, проте останній не був виконаний з об`єктивних причин.

Згідно з п.109.3 ст.109 Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 Кодексу.

Кодекс не містить визначення поняття "вина", однак умови за яких особа вважається винною наведені у ст.112 Кодексу та полягають у тому, що особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Податковим Кодексом України правил та норм.

Таким чином, умовами які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Також ст.112 Кодексу визначений перелік обставин, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень. Цей перелік є вичерпним.

В ході проведення камеральної перевірки встановлені обставини, що підтверджують можливість виконання позивачем податкового обов`язку, передбаченого положеннями ПКУ, а саме: наявність в ПКУ інформації про граничні строки подання податкової звітності, строки сплати узгоджених податкових зобов`язань, наявність у офіційних джерелах інформації про рахунки, на які здійснюється погашення податкового зобов`язання, обізнаність платника податків власне із наявністю обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання, що підтверджується фактом сплати суми податкового зобов`язання, самостійне визначення платником податку суми податкового зобов`язання, або відсутність оскарження податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом, що свідчить про усвідомлення обов`язку платника зі сплати податкових зобов`язань на етапі підготовки податкової звітності.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач звертався до контролюючого органу з питання неможливості своєчасного виконання свого податкового обов`язку, не інформував Головне управління ДПС у Харківській області про обставин, які призвели до фактів затримки сплати зобов`язання з плати на землю, у тому числі і таких, що звільняють від фінансовою відповідальності або її пом`якшують.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст.ст.16, 36 Податкового Кодексу України.

Крім того, з картки даних з інтегрованої картки платника податків позивача, судом встановлено, що протягом 2020 року ФО-П ОСОБА_1 неодноразово несвоєчасно сплачувала податкові зобов`язання з плати за землю. В той час як інші податки і збори позивачем як фізичною особою-підприємцем, сплачувалися своєчасно.

Вказаний факт свідчить про умисне ухилення ФО-П ОСОБА_1 від податкового обов`язку, визначеним у статті 36 ПКУ, зокрема, своєчасність сплати податкового зобов`язання з плати за землю.

Також суд зазначає зазначаємо, що відповідно до п.86.1 ст. 86 ПКУ результати камеральної перевірки від 11.04.2023 №9321/20-40-24-05 та направлено засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням. Зазначений акт позивачем отримано 26.04.2023 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У вищевказаному акті камеральної перевірки від 11.04.2023 №9321/20-40-24-05 ФО-П ОСОБА_1 проінформовано про можливість подати заперечення та додаткові документи і пояснення (у тому числі щодо відсутності вини платника у несвоєчасній сплаті податкового зобов`язання), у порядку визначеному пунктом 86.7 статті 86 Кодексу.

Однак, позивач не надавала до Головного управління ДПС у Харківській області заперечення щодо акту перевірки, не зазначила причини, які не давали можливість своєчасно сплати податкові зобов`язання та спростовували б вину платника податків.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що ним було вжито усіх необхідних та залежних від нього заходів задля своєчасного виконання покладеного на нього обов`язку, проте останній не був виконаний з об`єктивних причин, що, в свою чергу, свідчить про умисне невиконання обов`язку в частині сплати податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за вересень, жовтень, листопад, грудень 2019 року, внаслідок чого контролюючим органом правомірно застосовано штраф за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з орендної плати на суму 50528,47 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду викладене, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність прийнятого ним за результатами проведеної камеральної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення від 11.05.2023 №00/11598/20-40-24-05, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул.Григорія Сковороди, буд.46, м.Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 грудня 2025 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО