Справа № 400/3820/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2025 р. № 400/3820/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КИП», вул. Дмитра Яворницького, 2/2, м. Миколаїв, 54018,
до відповідачаВідділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056,
провизнання протиправною та скасування постанови №ПШ111868 від 24.10.2024,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КИП» (далі позивач, ТОВ «КИП») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також відповідач, Укртрансбезпека), в якому просить:

- визнати протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 24.10.2024 року № ПШ № 111868, прийняту в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті Олександром Гринюком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення 11.09.2024 року перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт було встановлено відсутність документів, визначених ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме щоденний реєстраційний листок режиму праці та відпочинку за 11.09.2024 року водія ОСОБА_1 . На підставі акту перевірки та долучених до нього документів, оскаржуваною постановою до позивача відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт було застосовано адміністративно господарський штраф в сумі 17000 грн.

Вказує на те, що відповідачем протиправно накладено на нього штрафні санкції, оскільки на момент проведення перевірки він не був автомобільним перевізником, оскільки відповідний транспортний засіб Мерседес держ. номер НОМЕР_1 який належить йому на праві власності було передано в оренду ТОВ «НЕРО Н» на підставі договору оренди № 0101/24 . Звертає увагу на те, що у відповідача відсутні докази того, що саме ним здійснювалося перевезення вантажу під час якого виявлено порушення чинного законодавства.

Ухвалою від 18.04.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги заперечила та зазначила, що посадовими особами Укртрансбезпеки 11. 09.2024 проведено рейдову перевірку щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт . В ході перевірки виявлено, що транспортним засобом Мерседес держ. номер НОМЕР_1 надавались послуги перевезення вантажу за відсутності реєстраційного листка режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 за 11.09.2024 року, що є порушенням вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, цінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївський області на підставі направлення на проведення перевірки від 05.09.2024 року № 000037, 11.09.2024 року проведено рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої складено акт № АР 059192.

Актом зафіксовано порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: був відсутній реєстраційний листок режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 (тахокарта за 11.09.2024 року).

Інспектором вказане порушення кваліфіковано відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водій транспортного засобу ОСОБА_1 з Актом перевірки був ознайомлений, Акт підписав , про причини порушень не сказав.

Відповідачем 25.09.2024 року позивачу рекомендованим листом направлено повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 43.10.2024 року, який позивач отримав 01.10 2024 року.

24.10.2024 року Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївський області, за результатами розгляду справи винесено постанову № ПШ111868 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» .

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 7, 14 ст. 6 Закону України від 05.04.2001 року № 2344-ІII «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з п. 1, абз. 1 п. 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (далі Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом 3 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року № 592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 року № 196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області та Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідача.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567(в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок № 1567).

Згідно із п. 2, 4 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до п. 12, 13 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно з п. 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Як визначено п. 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

Згідно із ст. 18 Закону № 2344 з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

При цьому, положеннями ст. 34 Закону № 2344 визначено, що автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до п. 1.2. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 року № 340 (далі Положення), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі водії) та порядок його обліку.

Відповідно до п. 6.1 Положення автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пункт 6.3 Положення визначає, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385 (далі Інструкція № 385), ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

У постанові Верховного Суду від 11.02.2020 року у справі № 820/4624/17 вказано, що положеннями ст. 48 Закону № 2344 передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 року, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 року.

Отже, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а водій, який керує таким ТЗ, у разі відсутності тахографа повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія.

При цьому, не для усіх транспортних засобів вибір засобу обліку робочого часу є питання добровільного вибору власника. Враховуючи імперативні вимоги п.6.1 саме для 1) автобусів для пасажирських перевезень протяжністю понад 50 км та 2) вантажних автомобілів понад 3,5 тонн, встановлення тахографів є обов`язком, а не правом.

Цим же пунктом визначено, що водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пункт 6.3 про можливість використання контрольної книжки водія, стосується інших транспортних засобів, які не згадуються у п.6.1 Положення.

Оскільки 11.09.2024 перевірявся вантажний автомобіль на нього розповсюджується вимога про необхідність обладнання тахографом, та, як наслідок, і вимога про збереження записів щодо режиму праці та відпочинку водія протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Однак перевіркою встановлено відсутність таких.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про невиконання позивачем умов, установлених ст. 48 Закону № 2344.

Так, ст. 48 Закону № 2344 передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає не обґрунтованими доводи позивача про те, що у даному випадку він не виступав перевізником, оскільки ним даний автомобіль було передано в оренду і в матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про використання саме ним транспортного засобу у господарській діяльності, виходячи з наступного.

По перше, під час проведення перевірки водієм транспортного засобу посадовим особам контролюючого органу не було повідомлено, хто як перевізник здійснює вантажні перевезення та про наявність відповідного договору оренди транспортного засобу від 02.01.2024.

Також вказаний договір ним не було надано під час перевірки.

Більш того, ознайомившись із змістом акту перевірки, він Акт підписав, про причини порушень не сказав.

У постанові від 29.01.2020 року у справі 814/1460/16 Верховний Суд сформулював висновок, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто на момент їх вчинення.

Відтак про наявність певних документів, які встановлюють чи спростовують певні обставини повинні бути у перевізника, водія саме на момент перевірки а не по факту наявності.

Частинами 1, 2 ст. 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Крім того, суд звертає ще раз увагу на те, що на момент проведення перевірки водієм про наявність такого договору не повідомлялось, що може свідчити про його відсутність на момент перевірки взагалі та його оформлення постфактум для ухилення позивача від відповідальності.

Вказане позивачем належними та допустимими доказами під час розгляду справи спростовано не було.

Так, Верховний Суд у постанові від 01.03.2018 року у справі № 820/4810/17, дійшов висновку, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу, при розгляду даної справи не позбавляє особу спростовувати вину у суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.12.2023 року у справі № 560/11763/22, в якій Верховний Суд також, крім іншого, звернув увагу, на те, що нормами Порядку № 1567 не установлено обов`язкової присутності суб`єкта господарювання під час розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Неявка суб`єкта господарювання не є перешкодою для розгляду такої справи та винесенню органом державного контролю постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

За таких обставин, на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем, за наявності підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, винесено постанови від 24.10.2024 року № ПШ111868 від 24.10.2024 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 134, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КИП» (вул. Дмитра Яворницького, 2/2, м. Миколаїв, 54018, ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 24.10.2024 року № ПШ № 111868, прийняту в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті Олександром Гринюком відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.12.2025 року.

Суддя О.В. Малих