Справа № 300/9317/25
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"31" грудня 2025 р. Справа № 300/9317/25

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитюк Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , 29.12.2025 через систему "Електронний суд" звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу в частині.

Разом із позовною заявою подано до суду заяву про забезпечення позову у даній справі, в якій просить суд забезпечити позов шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та її посадовим особам тимчасово, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі вчиняти дії щодо реалізації наказу №120 у частині, що стосується позивача, а саме: - вчиняти будь-які дії, спрямовані на притягнення позивача до матеріальної відповідальності на підставі акта службового розслідування від 30.10.2025 №115242 та/або наказу №120, зокрема: готувати, погоджувати, підписувати, видавати (доводити) накази/розпорядження/рішення про матеріальну відповідальність, визначати розмір шкоди, встановлювати суми до стягнення; - здійснювати або ініціювати будь-які утримання (стягнення) з місячного грошового забезпечення позивача, у тому числі у безспірному порядку, на підставі наказу №120 та/або наступних актів/наказів, виданих на його виконання; - зменшувати, обмежувати або припиняти виплату позивачу щомісячної премії та/або додаткової винагороди, використовуючи Наказ №120 як формальну підставу для такого обмеження; - вносити (або ініціювати внесення) записів про дисциплінарне стягнення за наказом №120 до облікових/кадрових документів та/або використовувати такі записи як підставу для прийняття кадрових рішень щодо позивача до судової перевірки законності наказу №120, а також заборони Військовій частині НОМЕР_2 та її посадовим особам тимчасово, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі вчиняти дії щодо реалізації наказу №120 у частині, що стосується позивача, у тому числі: - застосовувати наказ №120 як підставу для обмеження/припинення премії та/або додаткової винагороди позивача; - вчиняти дії, спрямовані на запуск механізмів матеріальної відповідальності або утримань із грошового забезпечення позивача, що випливають із наказу №120 та заборони Військовій частині НОМЕР_3 та її посадовим особам тимчасово, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі вчиняти дії щодо реалізації наказу №120 у частині, що стосується позивача, у тому числі: - застосовувати наказ №120 як підставу для обмеження/припинення премії та/або додаткової винагороди позивача; вчиняти дії, спрямовані на запуск механізмів матеріальної відповідальності або утримань із грошового забезпечення позивача, що випливають із наказу №120.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що позовні вимоги спрямовані на судовий контроль за законністю управлінського рішення суб`єкта владних повноважень у сфері публічної служби, а також на відновлення реальності права на захист, яке фактично блокується тим, що позивачу не надано ні копії/витягу наказу №120, ні акта службового розслідування та матеріалів, що стали підставою для цього наказу. Позивач проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді та у званні підполковника; у період дії правового режиму воєнного стану він здійснював організаційні/управлінські функції у складі підрозділу, залученого до виконання завдань у зоні бойових дій. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2025 №418 було призначено службове розслідування за фактом події, пов`язаної із пошкодженням/втратою (знищенням) боєприпасів/військового майна внаслідок ворожого ураження; надалі наказом від 30.09.2025 №448 змінено склад осіб, які проводили службове розслідування. За наявною у позивача інформацією, за результатами розслідування складено акт від 30.10.2025 №115242, після чого видано наказ №120 від 15.11.2025. Про існування наказу №120 позивачу стало відомо 29.11.2025, однак ані цього дня, ані станом на подання позову позивача не було ознайомлено з наказом (ні з повним текстом, ні з витягом у частині, що його стосується), не було ознайомлено з актом службового розслідування та матеріалами, які слугували підставою для відповідних висновків і рішень, а також не надано можливості отримати належним чином завірені копії документів у межах, передбачених законом. З метою реалізації своїх прав позивач подав рапорт на ім`я командира НОМЕР_4 батальйону військової частини НОМЕР_2 про необхідність забезпечити ознайомлення з матеріалами службового розслідування та надати відповідні копії/витяги документів, проте доступ фактично не забезпечено. За таких обставин наказ №120, попри відсутність доступу до його змісту та доказової бази, уже зараз створює для позивача комплекс правових наслідків, які, з огляду на характер дисциплінарного стягнення і можливу матеріальну відповідальність, здатні перейти у стадію незворотних або справі. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

З урахуванням викладеного, враховуючи відсутність потреби розгляду заяви у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд здійснює розгляд заяви в порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи в межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, оцінивши підстави даної заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Забезпечення позову може застосовуватися лише з підстав, визначених статтею 150 КАС України.

При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У відповідності з ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 4, ч. 6 ст. 154 КАС України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 №2 надано роз`яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову визначає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 дійшов висновку щодо застосування зазначених підстав забезпечення позову в адміністративній справі про таке:

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними..

Отже, суд при вирішенні питання про забезпечення позову у кожному випадку, повинен виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 у справі № 640/18007/18.

Тобто, заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Предметом спору у даній справі є правомірність наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 №120 "Про результати службового розслідування" у частині що стосується притягнення позивача до дисциплінарної та/або матеріальної відповідальності, та в частині ініціювання будь-яких додаткових заходів, що обмежують законні інтереси та права позивача.

Позивач, як підставу для задоволення заяви зазначає, що у разі встановлення протиправності оскаржуваного наказу та задоволення позовних вимог про його скасування позивачу доведеться докласти значних зусиль задля відновлення своїх гарантованих законом прав та повернення власного майна у вигляді стягнутих грошових сум.

Щодо посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Надаючи оцінку наведеним доводам, суд зазначає, що висновки позивача напряму пов`язані з необхідністю надання оцінки правомірності наказу від 15.11.2025 №120, оскільки лише за наявності переконливих доказів протиправності вказаного наказу суд може зупинити його реалізацію шляхом заборони вчиняти дії щодо будь-яких утримань з грошового забезпечення позивача.

З іншого боку, у разі такої заборони, якщо у подальшому за результатами розгляду справи у задоволенні позову буде відмовлено, виникне питання безпідставного отримання позивачем певних сум грошового забезпечення.

З наведених підстав суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, оскільки у даному випадку вирішення питання про забезпечення позову фактично є вирішенням справи по суті позовних вимог, що не відповідає меті запровадження інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №300/9317/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Позивачу ухвалу надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.