Справа № 420/26613/25
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 грудня 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни про визнання протиправним дії та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 06 серпня 2025 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, що виразилась у неврученні мені постанови про адміністративне правопорушення;

- визнати протиправними дії приватного виконавця Лукасевича К.В., які полягали у внесенні транспортного засобу HUNDAI I 30, державний номер НОМЕР_1 до розшуку без належного повідомлення про відкриття виконавчого провадження;

- скасувати постанову про розшук транспортного засобу, яка була винесена в межах виконавчого провадження № 78059211;

- зобов`язати відповідачів надати суду копії відповідних постанов (про штраф та про відкриття виконавчого провадження);

- стягнути з Відповідача-1 Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та Відповідача-2 Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич К.В РНОКПП: у рівних частках на користь позивача:

- сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн; на користь АБ "П.О. ПРАВА ЛЮДИНИ" ;

- витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі відповідно до прейскуранту АБ "П.О. ПРАВА ЛЮДИНИ", з яких 200,00 грн є умовною сумою, частково сплаченою позивачем, а решта підлягає стягненню з обох Відповідачів у рівних частках по 5150 грн. згідно з договором про надання правової допомоги, укладеним між Позивачем та Адвокатським бюро «Права людини».

Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року позов залишено без руху та позивачу надано строк на усунення недоліків.

В зазначеній ухвалі суду позивачу було зазначено, що дослідивши матеріали позовної заяви, суд зазначає, що у позовній заяві відсутнє нормативне обґрунтування обраного способу захисту порушеного права. У зв`язку з цим, позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно надати уточнену позовну заяву з нормативним обґрунтуванням заявлених позовних вимог.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважав за необхідне залишити адміністративний позов без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків, які необхідно усунути, шляхом надання уточненої позовної заяви до адміністративного суду з заявленими вимогами, з зазначенням обставин, з нормативним обґрунтуванням заявлених позовних вимог.

14 серпня 2025 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява (вхід. № ЕС/83208/25) та 15 серпня 2025 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вхід. № ЕС/83710/25), згідно яких позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту транспорту зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради;

- визнати протиправними дії приватного виконавця Лукасевич Катерини Володимирівни;

- скасувати постанову про розшук транспортного засобу, а також блокировку коштів на рахунку позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено: «І. Позивач є власником транспортного засобу HUNDAI I30, державний номер НОМЕР_1 . 05.08.2025 Позивач вперше дізналася з Єдиного реєстру боржників про те, що її автомобіль оголошено в розшук у межах виконавчого провадження № 78059211, відкритого приватним виконавцем Лукасевич К.В. При цьому: Постанова про адміністративне правопорушення (номер і дата невідомі) Позивачу не вручалась. Постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження не надсилалась. Повідомлення про розшук транспортного засобу Позивач не отримувала.

Такі дії та бездіяльність порушують ст. 285 КУпАП, ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", а також гарантії ст. 19 Конституції України та ст. 5, 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Позивач була фактично позбавлена права на своєчасний захист, оскільки дізналася про існування постанов лише 05.08.2025, що унеможливило своєчасне оскарження.

II. Нормативне обґрунтування позовних вимог 1. Щодо відповідача 1 Департаменту транспорту Вимога: Визнати протиправною бездіяльність Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, що виразилась у неврученні постанови про адміністративне правопорушення. Підстава: Ст. 19 Конституції України органи влади діють лише на підставі та у спосіб, передбачений законом. Ст. 285 КУпАП постанова про адмін правопорушення вручається особі або надсилається рекомендованим листом. Ч.1 п.4 ст.5 КАС України суд може визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. 2. Щодо відповідача 2 приватного виконавця Вимога: Визнати протиправними дії приватного виконавця Лукасевич К.В., які полягали у внесенні транспортного засобу HUNDAI I30, д.н.з. НОМЕР_1 , до розшуку, та блокировки коштів на банківському рахунку, без належного повідомлення про відкриття виконавчого провадження. Підстава: Ст. 19 Конституції України органи влади діють лише на підставі та у спосіб, передбачений законом. Ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний надіслати постанову боржнику рекомендованим листом чи іншим підтвердженим способом. Ч.1 п.3 ст.5 КАС України суд може визнати дії протиправними».

Ухвалою суду від 20 серпня 2025 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни про визнання протиправним дії та скасування постанови відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 року по справі № 420/26613/25 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, судом враховується наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до суду із позовними вимогами просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту транспорту зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради;

- визнати протиправними дії приватного виконавця Лукасевич Катерини Володимирівни;

- скасувати постанову про розшук транспортного засобу, а також блокировку коштів на рахунку позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено: «І. Позивач є власником транспортного засобу HUNDAI I30, державний номер НОМЕР_1 . 05.08.2025 Позивач вперше дізналася з Єдиного реєстру боржників про те, що її автомобіль оголошено в розшук у межах виконавчого провадження № 78059211, відкритого приватним виконавцем Лукасевич К.В. При цьому: Постанова про адміністративне правопорушення (номер і дата невідомі) Позивачу не вручалась. Постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження не надсилалась. Повідомлення про розшук транспортного засобу Позивач не отримувала.

Такі дії та бездіяльність порушують ст. 285 КУпАП, ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", а також гарантії ст. 19 Конституції України та ст. 5, 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Позивач була фактично позбавлена права на своєчасний захист, оскільки дізналася про існування постанов лише 05.08.2025, що унеможливило своєчасне оскарження».

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Поряд з цим, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частинами 1 та 2 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання виконавчих документів, незалежно від того, у порядку якої юрисдикції було прийнято рішення, що є виконавчим документом.

Вказана правова позиція висловлена також Великою Палатою Верховного Суду у постановах по справах: № 921/16/14-г/15 від 06.06.2018, № 127/9870/16-ц від 06.06.2018 та № 2-01575/11 від 28.11.2018, де зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз наведеного свідчить про те, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності у законі іншого судового порядку оскарження. Якщо ж законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач у позові зазначає, що: «І. Позивач є власником транспортного засобу HUNDAI I30, державний номер НОМЕР_1 . 05.08.2025 Позивач вперше дізналася з Єдиного реєстру боржників про те, що її автомобіль оголошено в розшук у межах виконавчого провадження № 78059211, відкритого приватним виконавцем Лукасевич К.В. При цьому: Постанова про адміністративне правопорушення (номер і дата невідомі) Позивачу не вручалась. Постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження не надсилалась. Повідомлення про розшук транспортного засобу Позивач не отримувала.

Такі дії та бездіяльність порушують ст. 285 КУпАП, ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", а також гарантії ст. 19 Конституції України та ст. 5, 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Позивач була фактично позбавлена права на своєчасний захист, оскільки дізналася про існування постанов лише 05.08.2025, що унеможливило своєчасне оскарження.

II. Нормативне обґрунтування позовних вимог 1. Щодо відповідача 1 Департаменту транспорту Вимога: Визнати протиправною бездіяльність Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, що виразилась у неврученні постанови про адміністративне правопорушення. Підстава: Ст. 19 Конституції України органи влади діють лише на підставі та у спосіб, передбачений законом. Ст. 285 КУпАП постанова про адмін правопорушення вручається особі або надсилається рекомендованим листом. Ч.1 п.4 ст.5 КАС України суд може визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. 2. Щодо відповідача 2 приватного виконавця Вимога: Визнати протиправними дії приватного виконавця Лукасевич К.В., які полягали у внесенні транспортного засобу HUNDAI I30, д.н.з. НОМЕР_1 , до розшуку, та блокировки коштів на банківському рахунку, без належного повідомлення про відкриття виконавчого провадження. Підстава: Ст. 19 Конституції України органи влади діють лише на підставі та у спосіб, передбачений законом. Ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний надіслати постанову боржнику рекомендованим листом чи іншим підтвердженим способом. Ч.1 п.3 ст.5 КАС України суд може визнати дії протиправними».

Таким чином, в даному випадку, спірні правовідносини пов`язані із притягненням позивача до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин належить застосувати приписи ч.1 ст.74 Закону України 02.06.2016 №1404-VIII згідно якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Тобто, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Підставою цього позову позивач визначив наявність постанови про адміністративне правопорушення (номер і дата невідомі), винесена відповідно до вимог КУпАП.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України до спірних правовідносин підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19, які полягають у наступному.

Для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Якщо підставою позову є факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то ці спори мають розглядатися місцевим загальним судом як адміністративним.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецидентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином даний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, але вирішення даного спору належить до компетенції місцевого загального суду як адміністративного.

Згідно Постанови Верховного Суду України від 25.03.2008 року (адміністративна палата) судочинство, яке здійснюється з порушенням правил предметної та територіальної підсудності, не може вважатися правосуддям, скільки вирішення справи неповноважним складом суду належить до безумовних підстав перегляду судових рішень.

За приписами ст.29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини, а також враховуючи, що підставою позову є факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що вирішення даного спору належить до юрисдикції місцевого загального суду як адміністративного.

Керуючись ст.ст.1, 19, 20, 25, 26, 29, 248, 256, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Лукасевич Катерини Володимирівни про визнання протиправним дії та скасування постанови передати на розгляд Приморського районного суду м. Одеси як адміністративного.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов