Справа № 160/26560/25
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, співвідповідач ліквідаційна комісія Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
17 вересня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з вимогами:
Ухвалою суду від 22.09.2025 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог частини 6 статті 12, частини 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідачем 09.10.2025 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, як юридична особа публічного права було утворено лише 07.11.2015, яка не є правонаступником органу міліції. Вказав, що ОСОБА_1 відповідно до обліків управління кадрового забезпечення за період проходження служби в ГУНП щорічні та додаткові оплачувані відпустки за 2015 та 2016 рік використав у повному обсязі. Зазначив, що За періоди відрядження до районів, визначених у підпункті 2 пункту 2 Порядку № 775, додаткова винагорода ОСОБА_1 виплачувалася у розмірі до 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання противоправною бездіяльність ГУНП та зобов`язання нарахувати та виплатити індексації грошового забезпечення поліцейського за період з січня 2016 року по 13 червня 2025 року з урахуванням виплачених сум є безпідставними та необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Зазначив, що правові підстави для надання поліцейським матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань до 01.01.2020 взагалі були відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність ГУНП та зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільнені не підлягають задоволенню.
22.10.2025 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Співвідповідачем 20.11.2025 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідно до довідки № 193 лк від 03.10.2025 від заступника голови ЛК КМУ ГУМВС остаточний розрахунок при звільнені з ОСОБА_1 у листопаді 2015 року проведено у повному обсязі. Зазначено, що ЛК КМУ ГУМВС у правовідносинах з ОСОБА_1 , пов`язаних з нарахуванням та виплатою йому грошової компенсації за всі невикористані під час проходження служби в міліції дні відпусток за період з 2008 року по 06.11.2015 діяло в межах повноважень, в спосіб та в порядку, передбаченому законодавством, чинним на час виникнення спору, та не порушувала законних прав ОСОБА_1 , а відтак позовні вимоги до ЛК КМУ ГУМВС є безпідставними, необгрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають.
28.11.2025 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив співвідповідача, в якій також підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено про відсутність підстав для відмови в задоволені позову.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в підрозділах Національної поліції України.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 13.06.2025 року № 804 о/с полковника поліції ОСОБА_1 (0115000), оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції з 13 червня 2025 року звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 3 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за віком). Цим же наказом ОСОБА_1 встановлено преміювання за червень 2025 року у розмірі 216,379 відсотків.
Вказаним наказом встановлено:
Преміювання за червень 2025 року у розмірі 216,379 відсотків.
Невикористана частина щорічної відпустки за 2021 рік складає: основної - 1 доба, додаткової - 15 діб.
Невикористана частина щорічної відпустки за 2022 рік складає: основної - 2 доби, додаткової - 15 діб;
Невикористана частина щорічної відпустки за 2023 рік складає: основної - 0 діб, додаткової - 3 доби.
Невикористана щорічна відпустка за 2024 рік складає: основної - ЗО діб, додаткової - 15 діб.
Невикористана частина щорічної відпустки за 2025 рік за фактично відпрацьований час складає: основної - 13 діб, додаткової - 6 діб.
Стаж служби в поліції: 36 років 10 місяців 23 дні.
Стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги: 39 років 03 місяці 11 днів.
Стаж служби для призначення пенсії: у календарному обчисленні: 39 років 03 місяці 11 днів; у пільговому обчисленні: 43 роки 02 місяці 26 днів.
09.08.2025, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою про виплату йому усіх сум на які він мав право при звільненні, на підставі ст. 116 Кодексу законів про працю України, а саме:
- грошову компенсацію за невикористані під час служби в міліції до 2016 року відпустки;
- матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань з 2016 року по день звільнення;
- індексацію мого грошового забезпечення за період з січня 2016 по день звільнення;
- інші суми на які я мав право на день звільнення на пенсію.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 45 Конституції України визначено, що кожному хто працює, гарантовано право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, встановлені Законом України від 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (Закон №.504/96-ВР).
В ст. 4 Закону №.504/96-ВР визначені такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Частиною 1 ст. 24 Закону №.504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 КЗпП України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» (Закон №580-VIII).
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону №580-VIII).
Згідно ч. 1 ст. 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Частинами 1-4 ст. 93 Закону №580-VIII встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
За приписами частин 9-11 ст. 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Станом на дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначало Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 ( Положення №114).
Відповідно до п. 49 Положення №114 (в редакції на час звільнення особи) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки:
д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ;
є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.
Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно (п. 51 Положення №114).
Пунктом 56 Положення №114 передбачено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.
Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
У випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (Порядок №100).
Відповідно до п. 2 Порядку №100 (в редакції чинній на день звільнення) - обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч. 2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 зауважив, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону № 504/96-ВР. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Одночасно, не передбачене позбавлення поліцейського права на відпустку, яку він уже отримав в попередньому календарному році. При цьому, за бажанням поліцейського, він може використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

В наказі про звільнення зі служби в поліції від 13.06.2025 року № 804 о/с вказана невикористана частина щорічної відпустки за 2025 рік за фактично відпрацьований час у кількості: основної - 13 діб, додаткової - 6 діб.

Отже, при звільненні зі служби в поліції, яке мало місце 13.06.2025, позивач мав право отримати грошову компенсацію за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки за 2025 рік за фактично відпрацьований час у кількості: основної - 13 діб, додаткової - 6 діб.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належні до виплати на день звільнення на пенсію зі служби в поліції грошову компенсацію за всі невикористані під час проходження служби в міліції дні відпустки за період з 2008 по 2016 рік - суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 22.09.2025, якою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі - витребувано у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відомості про розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень за кожен місяць, в період з лютого 2022 року по червень 2025 року. Розрахунок невиплачених матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 2016 року по день звільнення та відомості про виплачені такі суми у відповідних роках. Розрахунок грошової компенсації за невикористані з 2008 до 2016 року відпустки, під час служби в міліції. Розрахунок середнього грошового забезпечення за останні два місяці служби, за місяць та один день. Розрахунок невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 по день звільнення та відомості про виплачені суми індексації в цей період.

На виконання зазначеної ухвали суду відповідно до довідки № 193 лк від 03.10.2025 від заступника голови ЛК КМУ ГУМВС, згідно якої остаточний розрахунок при звільнені з ОСОБА_1 у листопаді 2015 року проведено у повному обсязі, у тому числі: грошове забезпечення за період з 01.11.2015 по 06.11.2015 у сумі 1615,61 грн.; індексація та щомісячна премія за жовтень 2015 року у сумі 4804,56 грн.; компенсація за 8 діб невикористаної частини відпустки за 2015 рік у сумі 2154,15 грн.

Проте, розрахунок грошової компенсації Позивача за невикористані з 2008 до 2016 року відпустки, під час служби в міліції Співвідповідачем не надано, у зв`язку з передачею наказів Головного управління МВС України в Дніпропетровській області на зберігання до відповідних сховищ, визначених нормативно-правовими актами.

З урахуванням вищезазначеного суду вважає, що є підстави для зобов`язання Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належні до виплати на день звільнення на пенсію зі служби в поліції грошову компенсацію за всі невикористані під час проходження служби в міліції дні відпустки за період з 2008 по 2016 рік.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належні до виплати на день звільнення додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, яка встановлена на період воєнного стану поліцейським постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 за період з лютого 2022 року по 13 червня 2025 року з урахуванням виплачених сум - суд зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168 - 2022), встановлено, що поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством внутрішніх справ, але не більше ніж до 50 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 постанови № 168 - 2022 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови.

У пункті 1 Постанови № 168 визначено, що поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (тобто передбачено, що розмір винагороди може встановлюватися у розмірі меншому, ніж 30 000 грн). Розмір додаткової винагороди збільшується до 50 000 грн або до 100 000 грн в розрахунку на місяць за умови виконання певних визначених завдань пропорційно часу виконання таких завдань.

Порядок нарахування та виплати додаткової винагороди згідно пункту 2-1 Постанови № 168 - 2022 визначався наступними наказами Міністерства внутрішніх справ України та іншими нормативними актами:

- за період з 24.02.2022 по 23.06.2022 - Методичними рекомендаціями щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доведених службовим листом Національної поліції України від 23.03.2022 № 2220/01/29/-2022 (далі - Методичні рекомендації № 2220);

- за період з 24.06.2022 по 01.12.2022 - Методичними рекомендаціями щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану з 24.06.2022 по 18.07.2022, доведених службовим листом Національної поліції України від 23.08.2022 № 5881/09/29-2022 (далі - Методичні рекомендації № 5881), термін дії яких було подовжено до набрання чинності наказу МВС України «Про затвердження порядку та умов виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану» (по 01.12.2022 р);

- за період з 02.12.2022 по теперішній час - Порядком та умовами виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану, затвердженими наказом МВС України від 28.11.2022 р. № 775 (зі змінами).

Додаткова винагорода (до 30 тис. грн.) встановлювалася та виплачувалася ОСОБА_1 у період з 24.02.2022 по 23.06.2022 згідно порядку, визначеному Методичними рекомендаціями № 2220, пропорційно часу проходження служби в розрахунковому місячному періоді у наступних розмірах:- 30 000,00 грн за період з 24.02.2022 по 25.03.2022; 30 000,00 грн за період з 26.03.2022 по 24.04.2022; 30 000,00 грн за період з 25.04.2022 по 24.05.2022; 30 000,00 грн за період з 25.05.2022 по 23.06.2022.

Збільшена додаткова винагорода у розмірі до 70 тис. грн. у період з 24.02.2022 по 23.06.2022 встановлювалися та виплачувалися ОСОБА_1 у наступних розмірах:- 5 973,28 грн. за період з 24.02.2022 по 25.03.2022;- 47 040,00 грн. за період з 26.03.2022 по 24.04.2022;- 44 800,00 грн. за період з 25.04.2022 по 24.05.2022;- 44 800,00 грн за період з 25.05.2022 по 23.06.2022.

Також, додаткова винагорода (до 30 тис. грн.) встановлювалася та виплачувалася ОСОБА_1 у період з 24.06.2022 по 01.12.2022 згідно порядку, визначеному Методичними рекомендаціями № 5881 пропорційно часу проходження служби в розрахунковому місячному періоді (за виключенням днів перебування у відпустці, за які згідно п. 17 Методичних рекомендацій № 5881 винагорода не встановлюється) у наступних розмірах: 30 000,00 грн за період з 24.06.2022 по 23.07.2022; 30 000,00 грн за період з 24.07.2022 по 22.08.2022; 30 000,00 грн за період з 23.08.2022 по 21.09.2022; 16 000,00 грн за період з 22.09.2022 по 21.10.2022; 30 000,00 грн за період з 22.10.2022 по 20.11.2022; 11 000,00 грн за період з 21.11.2022 по 01.12.2022 (11 календарних днів дії Методичних рекомендацій № 5881).

У період дії воєнного стану з 02.12.2022 по теперішній час порядок та умови виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану, затверджений наказом МВС України від 28.11.2022 № 775 (зі змінами) (далі - Порядок № 775).

У відповідності до норм пункту 2 Порядку № 775 у редакції, що діяла до 01.02.2023, на період дії воєнного стану поліцейським виплачувалася додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії та заходи), перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, ця винагорода збільшується до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.

Пунктом 13 Порядку № 775 у редакції, що діяла до 01.02.2023, визначено, що розмір додаткової винагороди до 30000 гривень та додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, за 1 календарний день визначається шляхом ділення максимального розміру (30000 або 100000 гривень) на кількість календарних днів у відповідному календарному місяці та встановлюється у відповідний день залежно від наявності обставин, передбачених пунктом 2 цього Порядку та умов, з урахуванням пункту 14 цього Порядку та умов .

У відповідності до зазначених норм додаткова винагорода у розмірі до 30 тис. грн. у період з 02.12.2022 по 31.01.2023 встановлювалася та виплачувалася ОСОБА_1 у наступних розмірах: 22 157,37 грн за грудень 2022 р. (період з 02.12.2022 по 24.12.2022); 6 874,83 грн за грудень 2022 р. (період з 25.12.2022 по 31.12.2022); 29 999,94 грн за січень 2023р.

Наказом Міністерства внутрішніх справ № 38 від 26.01.2023 внесено зміни до Порядку № 775, які застосовуються з 01.02.2023 року.

Пунктом 2 Порядку № 775 у редакції, що діяла починаючи з 01.02.2023, визначено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода поліцейським виплачується в розмірах:

1) до 10 000 гривень - поліцейським, крім тих, що визначені в підпункті 2 цього пункту,- пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які здійснюють повноваження поліції в місцях завдання ракетних ударів та/або ударів безпілотних літальних апаратів (далі - удари), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу їх здійснення;

2) до 30 000 гривень - поліцейським, які проходять службу на територіях Харківської, Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської областей, Нікопольської, Марганецької міських, Червоногригорівської селищної, Покровської, Мирівської сільських територіальних громад Нікопольського району, Зеленодольської міської, Грушівської сільської територіальних громад Криворізького району Дніпропетровської області, Новопавлівської, Великомихайлівської сільських, Покровської селищної територіальних громад Синельниківського району Дніпропетровської області, Очаківської міської, Куцурубської сільської територіальних громад Миколаївського району Миколаївської області, Сновської, Корюківської міських територіальних громад Корюківського району, Семенівської та Новгород-Сіверської міських територіальних громад Новгород-Сіверського району, Городнянської міської територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області, Середино Будської, Дружбівської, Глухівської міських, Зноб-Новгородської, Свеської, Есманьської, Шалигинської селищних територіальних громад Шосткинського району, Путивльської міської, Новослобідської сільської територіальних громад Конотопського району, Білопільської міської, Краснопільської, Хотінської селищних, Миропільської, Юнаківської сільських територіальних громад Сумського району, Великописарівської селищної територіальної громади Охтирського району Сумської області пропорційно в розрахунку на місяць.

3) до 100 000 гривень - поліцейським, зазначеним у підпунктах 1, 2 цього пункту, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, у розрахунку на місяць пропорційно участі в бойових діях або заходах».

Враховуючи, що ОСОБА_1 проходив службу у місті Кривий Ріг, територію якого не зазначено у підпункті 2 пункту 2 Порядку № 775, додаткова винагорода у період з 01.02.2023 по 13.06.2025 йому встановлювалася і виплачувалася відповідно до норм підпункту 1 пункту 2 Порядку № 775 у розмірі до 10 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць (за виключенням періодів, визначених у пункті 14 Порядку № 775, зокрема за виключенням періодів щорічних відпусток та тимчасової непрацездатності).

За періоди відрядження до районів, визначених у підпункті 2 пункту 2 Порядку № 775, додаткова винагорода ОСОБА_1 виплачувалася у розмірі до 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а саме: 9 999,92 грн за лютий 2023 р., 17 096,74 грн за березень 2023 р.; 30 000,00 грн за квітень 2023 р.; 21 290,28 грн за травень 2023 р.; 5 666,61 грн за червень 2023 р.; 5 483,86 грн за липень 2023 р.; 9 999,98 грн за серпень 2023 р.; 9 999,90 грн за вересень 2023 р.; 5 483,86 грн за жовтень 2023 р.; 9 999,90 грн за листопад 2023 р.; 9 999,98 грн за грудень 2023 р.; 9 999,98 грн за січень 2024 р.; 9 999,78 грн за лютий 2024 р.; 4 193,54 грн за березень 2024 р.; 6 333,27 грн за квітень 2024 р.; 9 999,98 грн за травень 2024 р.; 8 999,91 грн за червень 2024 р.; 6 451,60 грн за липень 2024 р.; 9 999,98 грн за серпень 2024 р.; 9 999,90 грн за вересень 2024 р.; 5 483,86 грн за жовтень 2024 р.; 9 999,90 грн за листопад 2024 р.; 9 999,98 грн за грудень 2024 р.; 8 709,66 грн за січень 2025 р.; 6 071,38 грн за лютий 2025 р.; 9 999,98 грн за березень 2025 р.; 9 999,90 грн за квітень 2025 р.; 9 999,98 грн за травень 2025 р.; 4 333,29 грн за червень 2025 р.

Вищезазначене підтверджено довідкою начальника УФЗБО - головного бухгалтера ГУНП в Дніпропетровській області № 294 від 01.10.2025 року наданої на виконання ухвали суду від 22.09.2025 року.

Отже суд доходить висновку, що вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належні до виплати на день звільнення додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, яка встановлена на період воєнного стану поліцейським постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 за період з лютого 2022 року по 13 червня 2025 року з урахуванням виплачених сум не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належні до виплати на день звільнення індексації грошового забезпечення поліцейського за період з січня 2016 року по 13 червня 2025 року з урахуванням виплачених сум - суд зазначає наступне.

Індексація грошових доходів населення проводиться відповідно до Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282 - 1991).

Згідно статті 6 Закону №1282 - 1991 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі- Порядок № 1078 - 2003).

Види грошових доходів громадян, які підлягають індексації (об`єкти індексації), визначено у пункті 2 Порядку № 1078 - 2003.

Так, довідкою начальника УФЗБО - головного бухгалтера ГУНП в Дніпропетровській області № 296 від 02.10.2025 року підтверджено, що за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2022 року індексація грошового забезпечення нараховувалась ОСОБА_1 відповідно до базового місяця індексації - листопада 2015 року: за листопад 2017 року - 373,85 грн; за грудень 2017 року - 458,12 грн; за січень 2018 року - 458,12 грн; за лютий 2018 року - 458,12 грн; за березень 2018 року - 533,89 грн; за квітень 2018 року - 533,89 грн; за травень 2018 року - 533,89 грн; за червень 2018 року - 533,89 грн; за липень 2018 року - 557,82 грн; за серпень 2018 року - 557,82 грн; за вересень 2018 року - 557,82 грн; за жовтень 2018 року - 557,82 грн; за листопад 2018 року - 653,56 грн; за грудень 2018 року - 681,96 грн; за січень 2019 року - 762,64 грн; за лютий 2019 року - 762,64 грн; за березень 2019 року - 762,64 грн; за квітень 2019 року - 762,64 грн; за травень 2019 року - 849,08 грн; за червень 2019 року - 849,08 грн; за липень 2019 року - 887,09 грн; за серпень 2019 року - 887,09 грн; за вересень 2019 року - 887,09 грн; за жовтень 2019 року - 887,09 грн; за листопад 2019 року - 887,09 грн; за грудень 2019 року - 929,08 грн; за січень 2020 року - 929,08 грн; за лютий 2020 року - 929,08 грн; за березень 2020 року - 929,08 грн; за квітень 2020 року - 929,08 грн; за травень 2020 року - 929,08 грн; за червень 2020 року - 1023,67 грн; за липень 2020 року - 1069,94 грн; за серпень 2020 року - 1069,94 грн; за вересень 2020 року - 1069,94 грн; за жовтень 2020 року - 1069,94 грн; за листопад 2020 року - 1069,94 грн; за грудень 2020 року - 1105,49 грн; за січень 2021 року - 1105,49 грн; за лютий 2021 року - 1218,99 грн; за березень 2021 року - 1218,99 грн; за квітень 2021 року - 1218,99 грн; за травень 2021 року - 1362,00 грн; за червень 2021 року - 1362,00 грн; за липень 2021 року - 1427,40 грн; за серпень 2021 року - 1427,40 грн; за вересень 2021 року - 1427,40 грн; за жовтень 2021 року - 1427,40 грн; за листопад 2021 року - 1553,49 грн; за грудень 2021 року - 1620,09 грн; за січень 2022 року - 1620,09 грн; за лютий 2022 року - 1620,09 грн; за березень 2022 року - 1766,47 грн; за квітень 2022 року - 1766,47 грн; за травень 2022 року - 2031,94 грн; за червень 2022 року - 2170,88 грн; за липень 2022 року - 2275,00 грн; за серпень 2022 року - 2563,60 грн; за вересень 2022 року - 2563,60 грн; за жовтень 2022 року - 2563,60 грн; за листопад 2022 року - 2753,40 грн; за грудень 2022 року - 2842,36 грн.

Згідно пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» дію Закону № 1282 - 1991 на 2023 рік було зупинено.

Таким чином, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 були відсутні правові підстави для нарахування і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.

Статтею 39 Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що у 2024 році обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Враховуючи зміни індексів споживчих цін, норми Закону №1282 - 1991, Порядку №1078 - 2003 та норми статті 39 Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» індексація грошового забезпечення у 2024 році нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_1 у наступних розмірах: за січень 2024 року - 0,00 грн; за лютий 2024 року - 0,00 грн; за березень 2024 року - 0,00 грн; за квітень 2024 року - 0,00 грн; за травень 2024 року - 0,00 грн; за червень 2024 року - 0,00 грн; за липень 2024 року - 0,00 грн; за серпень 2024 року - 130,20 грн; за вересень 2024 року - 130,20 грн; за жовтень 2024 року - 130,20 грн; за листопад 2024 року - 130,20 грн; за грудень 2024 року - 254,35 грн.

Проте індексація грошового забезпечення у 2025 році по дату звільнення ОСОБА_1 з органів Національної поліції - 13.06.2025 р. не нараховувалась на не виплачувалась.

Отже суд доходить висновку, що вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належні до виплати на день звільнення індексації грошового забезпечення поліцейського за період з січня 2016 року по 13 червня 2025 року з урахуванням виплачених сум підлягає частковому задоволенню, а саме з січня 2016 року по 01 листопада 2017 року; з 01 січня 2024 року по 31 липня 2024 року; з 01 січня 2025 року по 13 червня 2025 року.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належні до виплати на день звільнення матеріальну допомогу для оздоровлення, та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2025 роки - суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988 - 2015) визначено склад грошового забезпечення поліцейських Національної поліції України.

Згідно з пунктом 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджено наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за N 669/28799 (далі - Порядок № 260 - 2016).

Відповідно до норм підпункту 3 пункту 4 Постанови № 988 - 2015 у редакції, що діяла до 01.01.2020 року, керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надано право надавати поліцейським матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Пунктом 13 розділу ІІ Порядку № 260 - 2016 (у редакції, що діяла до 21.08.2020 року) було визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік надається матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу. Допомога для оздоровлення надається поліцейському за його рапортом, погодженим керівником фінансового підрозділу, в межах асигнувань на зазначені цілі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 766 «Про внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988» внесено зміни до Постанови № 988 - 2015, які набрали чинності з 01 січня 2020 року.

А саме підпункт 3 пункту 4 викладено в такій редакції: "3) надавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення».

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2020 № 539 було внесено зміни в Порядок № 260 - 2016, у тому числі до Пункту 13 розділу ІІ Порядку № 260 - 2016 в частині порядку та умов надання матеріальних допомог поліцейським. Зокрема визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення. Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Таким чином, у період до 01.01.2020 року керівникам органів поліції було надано право надавати поліцейським один раз на рік лише одну матеріальну допомогу для оздоровлення у межах наявних бюджетних асигнувань у розмірі посадового окладу за наданими рапортами.

Так, довідкою начальника УФЗБО - головного бухгалтера ГУНП в Дніпропетровській області № 295 від 02.10.2025 року підтверджено, що матеріальну допомогу для оздоровлення у період з 2016 по 2024 роки було нараховано та виплачено ОСОБА_1 у наступних розмірах: 3 100,00 грн. - за 2016 рік, 3 100,00 грн. - за 2017 рік, 3 100,00 грн. - за 2018 рік, 3 100,00 грн. - за 2019 рік, 7 350,00 грн. - за 2020 рік, 10 080,00 грн. - за 2021 рік, 15 514,91 грн. - за 2022 рік, 31 891,00 грн. - за 2023 рік, 31 760,77 грн. - за 2024 рік.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань у період з 2020 по 2024 роки було ОСОБА_1 нараховано та виплачено у наступних розмірах: 7 350,00 грн. - за 2020 рік,-- 924,00 грн. - за 2021 рік, 14 571,40 грн. - за 2022 рік, 15 000,00 грн. - за 2023 рік, 7 200,00 грн. - за 2024 рік.

Проте матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань у 2025 рокі позивачу не нараховано та не виплачено.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що є підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу належні до виплати на день звільнення матеріальну допомогу для оздоровлення, та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити належні до виплати на день звільнення середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців - суд зазначає наступне

Статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

Згідно частини 7 статті 67 Закону України «Про Національну поліцію» грошове забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частинами 1, 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За змістом частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 116 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

19 липня 2022 набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким, зокрема викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, яка була чинною на час виплати позивачу індексації грошового забезпечення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суд відзначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними, та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Суд відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 806/1899/17 та від 31 травня 2018 року у справі № 823/1023/16.

Суд відзначає, що нормами статей 116, 117 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

У разі ж невиконання такого обов`язку наступає, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України, відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Натомість частина друга статті 117 Кодексу законів про працю України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 Кодексу законів про працю України). Відтак у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

У той же час, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 380/3007/20.

Оскільки індексацію грошового забезпечення позивачу не виплачено в день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, то указана обставина свідчить про те, що при звільненні з військової служби відповідач не провів з позивачем повного розрахунку.

Отже, за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, згідно з якою на відповідача покладається обов`язок виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Крім того, у постанові від 16 лютого 2023 року у справі № 420/20192/21 Верховний Суд зауважив, що «… передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.

Виходячи з цього, питання про стягнення на користь працівника середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні може вирішуватися судом одночасно з вирішенням спору про розміри належних звільненому працівникові сум або бути окремим предметом судового розгляду».

Підсумовуючи вищенаведене, суд, з урахуванням фактичних обставин справи, та встановленого правового регулювання спірних правовідносин, які виникли між сторонами, доходить висновку про те, що, оскільки відповідач не провів з позивачем на день його виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення розрахунок у повному обсязі, а саме не виплатив грошову компенсацію за всі невикористані під час проходження служби в міліції дні відпустки; індексацію грошового забезпечення поліцейського; матеріальну допомогу для оздоровлення, та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, то позивач відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України має право на виплату середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

Щодо періоду затримки розрахунку при звільненні, за який у відповідача виникає обов`язок випалити позивачу середнє грошове забезпечення, суд зазначає таке.

Період затримки розрахунку при звільненні повинен обчислюватися з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню остаточного розрахунку, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.

Остаточний розрахунок з позивачем проведено 13.06.2025 року.

Отже, період затримки розрахунку при звільненні у цій справі обчислюється по 13.06.2025 року (включно).

Водночас суд бере до уваги те, що з 19 липня 2022 набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким викладено в новій редакції норму статті 117 Кодексу законів про працю України, а саме встановлено обмеження, згідно з яким виплата працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється не більш як за шість місяців.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за таких обставин у цій справі наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу належні до виплати на день звільнення середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією від 12.09.2025 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 605,60 грн. підлягає стягненню з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 193, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, буд. 20А, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49001; ІК в ), співвідповідач ліквідаційна комісія Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (ЄРДПОУ - 08670970, юридична адреса: Україна, 50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, проспект Поштовий, будинок 71) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо невиплати в день звільнення на пенсію зі служби в поліції ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані під час проходження служби в міліції дні відпусток за період з 2008 по 2016 рік; індексації грошового забезпечення поліцейського за період з січня 2016 року по 01 листопада 2017 року, з 01 січня 2024 року по 31 липня 2024 року, з 01 січня 2025 року по 13 червня 2025 року з урахуванням виплачених сум; матеріальну допомогу для оздоровлення, та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік. та середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належні до виплати на день звільнення на пенсію зі служби в поліції: грошову компенсацію за всі невикористані під час проходження служби в міліції дні відпусток за період з 2008 по 2016 рік; індексацію грошового забезпечення поліцейського за період з січня 2016 року по 01 листопада 2017 року, з 01 січня 2024 року по 31 липня 2024 року, з 01 січня 2025 року по 13 червня 2025 року з урахуванням виплачених сум; матеріальну допомогу для оздоровлення, та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік. та середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більш як за шість місяців.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, буд. 20А, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49001; ІК в ) понесені витрати з оплати судового збору в сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 31 грудня 2025 року.

Суддя Е.О. Юрков