Справа № 703/7690/25
Суддя: Крива Ю. В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/7690/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

встановив:

В інтересах позивача ОСОБА_1 , його представник адвокат Бондар М.О. звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення.

12 листопада 2025 року у застосунку ДІЯ позивачу надійшла постанова державного виконавця про відкриття провадження ВП№79573409, та одразу по блокувалися банківські картки з надходженням повідомлень від банку про те що картковий рахунок заблоковано (арештовано) виконавчою службою.

Згідно постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до виконавчої служби із заявою про стягнення адміністративного штрафу на загальну суму 34000,00 грн., який стягується на підставі Постанови стягувача (відповідача) ІНФОРМАЦІЯ_2 №1301 від 12.06.2025 року.

Також у застосунку ДІЯ надійшли постанови державного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про арешт коштів боржника.

За змістом Постанови №1301 зазначається, що ОСОБА_1 , не з`явився на 09:00 год. 25.02.2025 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) для уточнення своїх персональних даних по повістці №2407062, яка 10.02.2025 року була підписана на направлена рекомендованим листом з описом вкладення і повідомленням про вручення поштового відправлення. Цим він порушив обов`язок визначений пп.2 п.1 Правил військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022р. №1487.

ОСОБА_1 під час складання протоколу вину не визнав, пояснень не надав.

Представник позивача акцентував, що позивача ніхто навіть не викликав на складання протоколу, тому зазначене у постанові що вину не визнав та пояснень не надавав, - не відповідає дійсності та є спотвореною інформацією.

Повістка №2407062 про виклик ОСОБА_1 на 09:00 на 25.02.2025 року повернулась до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 з відміткою Укрпошти одержувач відсутній за вказаною адресою: відповідно до абз.4 пп.2 п.41 Порядку проведення призову належним підтвердженням оповіщення ОСОБА_1 про виклик до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 є день проставляння відмітки про одержувач відсутній за вказаною адресою 21.02.2025 року.

Наведеними доказами в сукупності підтверджується що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, визначене ч.3 ст.210 КУпАП як порушення військовозобов`язаними правил військового обліку, вчинене в особливий період та накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17000,00 грн., який повинен бути сплачений у 15-денний строк з дня вручення даної постанови.

Сторона позивача зазначає, що позивач стоїть на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 ще зі школи, своєчасно оновив облікові данні як вимагав Закон (до 16 липня 2024 року), позивач подав заяву з пакетом документів та отримав на законних підставах відстрочку від мобілізації на підставі п.1 ч.3 ст.23 ЗУ «Про мобілізацію», як особа яка здійснює навчання, студент.

У позивача не було жодного штрафу, жодного порушення правил військового обліку, жодного виклику або повістки від відповідача, в якому позивач стоїть на обліку - не надходило.

Також в Постанові №1301 не зазначено трекінговий номер поштового відправлення повістки №2407062, для того щоб можливо було перевірити чи дійсно ця повістка направлялася, та який результат її вручення чи не вручення., що легко можливо перевірити на сайті Укрпошти.

Позивач, як того вимагає Закон, своєчасно завантажив застосунок Резерв+, в якому в графі актуальної адреси мешкання зазначив свою адресу фактичну адресу мешкання де проживає майже 20 років, АДРЕСА_2 . Відповідач як держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, мав доступ до всіх персональних даних позивача, у тому числі і щодо своєчасного оновлення персональних даних та наявності відстрочки від мобілізації, що позбавляє необхідність надсилання повістки.

А відповідно до Примітки ст.210 КУпАП «Положення статей 210 , 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи».

За змістом оскаржуваної Постанови відповідача №1301, зазначено що позивач не з`явився на 09:00 год. 25.02.2025р. за повісткою №2407062 яка 10.02.2025 року була підписана, та направлялася рекомендованим листом з описом вкладення і повідомленням про вручення поштового відправлення. Постанова №1301 складена відповідачем 12 червня 2025 року, тобто більш ніж через 3 місяці.

З наведених обставин та відомостей викладених у Постанові №1301, відповідач знаючи що позивач 25 лютого 2025 року не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , по спливу трьох місяців в порушення вимог Закону, виніс Постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.210 КУпАП.

У вину позивача інкримінується неявка по повістці про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.02.2025 о 09:00 год. Тому, на відповідача покладається обов`язок довести, що позивачу було належним чином вручено повістку.

Просить суд скасувати Постанову №1301 від 12 червня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 за підписом начальника полковника ОСОБА_2 , за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення, згідно якої на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення, окрім цього стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача.

Ухвалою судді від 24 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 , 25 листопада 2025 року, відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, вищезазначена ухвала була вручена 27 листопада 2025 року.

Своїм правом на подання відзиву на позов, надання доказів відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 не скористався, заяв чи клопотань суду не направляв.

Частиною 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 12 червня 2025 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковником ОСОБА_4 , було винесено постанову № 1301 відносно ОСОБА_1 відповідно до якого порушив вимоги п.п. 2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, оскільки не з`явився 25.02.2025 на 09.00 год. по повістці №2407062 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду.

Окрім цього, в постанові зазначено, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення вину не визнав, пояснень не надав.

Частиною першою статті 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а частиною третьою статті 210 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, тому в постанові повинно бути зазначено норму нормативно-правового акта, яку порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У оскаржувані постанові вказано, що ОСОБА_1 порушив обов`язок визначений пп.2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487, а саме не з`явився по повістці, порядок виклику якої передбачено абз. 4 пп.2 п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 16.05.2024.

На підтвердження свої вимог представник позивача долучив до матеріалів справи: оскаржувану постанову №1301 від 12.06.2025; дані з Резерв + відповідно до яких ОСОБА_1 пройшов ВЛК 02.06.2025, є придатним та має відстрочку до закінчення мобілізації, тип відстрочки п.1 ч.3 ст.23, дати уточнення даних: 15.07.2024, 17.11.2025 та відповідні відмітки, що дані уточнено вчасно; Скріншоти із за стосунку ДІЯ, відповідно до якого ОСОБА_1 має відкрите виконавче провадження 79573409 від 12.11.2025, стягувач ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі постанови №1301 від 12.06.2025 сума до стягнення 34000,00 грн., виконавчий збір 3400,00 грн., сума виконавчих витрат 363,50 грн.; постанову про відкриття виконавчого провадження №79573409 від 12.11.2025; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №79573409 від 12.11.2025; постанову про стягнення виконавчого збору №79573409 від 12.11.2025; постанову про арешт коштів боржника №79573409 від 12.11.2025; заяву ОСОБА_1 щодо оформлення довідки про відстрочку від призиву на військову службу під час мобілізації; Витяг з наказу Тилігульського аграрного фахового коледжу №108 ст. від 28.08.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 зараховано з 01.09.2024 року студентом 1 курсу очної денної форми здобуття освіти; довідку Тилігульського аграрного фахового коледжу №102 від 03.09.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 є студентом 1 курсу денного відділення Тилігульського аграрного фахового коледжу, зарахований наказом №108ст. від 28.08.2024, строк закінчення навчального закладу 2027 рік.

Нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є, зокрема, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час провадження у справах про адміністративні правопорушення, для реалізації даного конституційного принципу, у відповідності до ст.ст.7, 245 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це означає, що ця норма Закону встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

З досліджених судом матеріалів справи не встановлено наявності доказів, які б підтверджували факт отримання чи направлення повістки про виклик ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому встановити достовірність викладених в оскаржуваній постанові даних не вбачається за можливе.

Отже, відповідачем не доведено наявності передбачених законом умов, за яких ОСОБА_1 міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейшейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Також, ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах «Гурепка проти України (N2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (її. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), заява № 16437/04), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v, Turkey), заява № 25657/94).

Згідно цієї правової позиції «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, оскільки обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08,02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи, що відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 не надано доказів на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 139 КАС України.

Відповідно до частини першої наведеної статті при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з наведеним позовом представник позивача приєднала до матеріалів квитанцію до платіжної інструкції про сплату 605,60 грн. судового збору. Відтак, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача 605,60 грн. судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову №1301 від 12 червня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня складення повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Головуючий: Ю. В. Крива