Справа № 620/4479/25
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4479/25 Суддя (судді) першої інстанції: Марія ДУБІНА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області) щодо здійснення з 01.03.2024 виплати йому пенсії з обмеженням її максимальним розміром, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити з 01.03.2024 виплату йому пенсії у розмірі 23 990, 89 грн, без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо здійснення з 01.03.2025 виплати йому пенсії з обмеженням її максимальним розміром, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність, без врахування нарахованої індексації в розмірі 1500, 00 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (далі - постанова № 209) та підвищення до пенсії, як особі з інвалідністю внаслідок війни, відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (далі - постанова № 1381) в розмірі 375, 00 грн;

- зобов`язати ГУ ПФУв Чернігівській області з 01.03.2025 здійснити йому виплату нарахованої пенсії у повному розмірі 25 865,89 грн, із врахуванням нарахованих підвищень до пенсії, відповідно до пункту 1 постанови №1381 в розмірі 375 грн, нарахованої індексації відповідно підпункту 2 пункту 3 постанови №209 в розмірі 1500, 00 грн та щомісячної доплати до пенсії, нарахованої на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/8415/23, відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (далі - постанова № 713), без застосування обмежень встановлених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі - постанова № 1) та без застосування підпункту 3 пункту 3 постанови №209, без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо здійснення з 01.03.2024 виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням її максимальним розміром, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.03.2024 виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі 23 990,89 грн, без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо обмеження ОСОБА_1 з 01.03.2025 пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність та застосування до неї коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2025 перерахунок пенсії та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, та без застосування до неї коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням фактично проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності (ІІ група) відповідно до Закону №2262-ХІІ в розмірі 80 % відповідних сум грошового забезпечення.

Зокрема, Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 28.03.2023 у справі №620/8415/23, яке набрало законної сили, зобов`язав ГУ ПФУ в Чернігівській області провести з 01.01.2023 нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 1954,61 грн відповідно до постанови № 713, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до протоколу про перерахунок пенсії з 01.03.2024, основний розмір пенсії позивача становить 12 361, 71 грн, та з урахуванням індексацій пенсії за 2022 - 2024 роки, а також збільшення основного розміру пенсії на 25 %, щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови № 713, та інших підвищень та доплат, розмір пенсії позивача склав 23 990, 89 грн, з урахуванням обмеження максимальним розміром - 23 610, 00 грн.

Відповідно до протоколу про перерахунок пенсії з 01.02.2025 ГУ ПФУ в Чернігівській області проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2025 (підстава перерахунку: перерах з 01.01.2025 ДБУ ст. 46 (пониж_коефіцієнт)), за результатами якого підсумок пенсії (з надбавками), з урахуванням індексацій за 2022 - 2024 роки, а також збільшення основного розміру пенсії на 25 %, щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови № 713, та інших підвищень та доплат, розмір пенсії позивача склав 23 990, 89 грн, з урахуванням обмеження максимальним розміром - 23 610, 00 грн.

Відповідно до протоколу про перерахунок пенсії з 01.03.2025 ГУ ПФУ в Чернігівській області позивачу також проіндексовано пенсію згідно із постановою № 209 в розмірі 1500, 00 грн, з урахуванням індексацій за 2022 - 2024 роки, а також збільшення основного розміру пенсії на 25 %, щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови № 713, та інших підвищень та доплат, розмір пенсії позивача склав 25 865, 89 грн, з урахуванням обмеження максимальним розміром - 23 610, 00 грн.

Про наведені вище перерахунки та обмеження позивачу пенсії максимальним розміром відповідач повідомив позивача листом від 07.04.2025 № 4089-3311/Б-02/8-2500/25.

Позивач вважаючи такі дії відповідача щодо обмеження його пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність протиправними, звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Так, положеннями частини другої статті 64 Конституції України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану допускається встановлення окремих обмежень прав і свобод людини і громадянина із обов`язковим зазначенням строку дії таких обмежень. Водночас не підлягають обмеженню права і свободи, гарантовані статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 та 63 Конституції України.

Згідно зі статтею 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (далі - Указ №64/2022), у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні на тимчасовий період дії відповідного правового режиму можуть встановлюватися обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, визначених статтями 30- 34, 38, 39, 41- 44, 53 Конституції України, а також запроваджуватися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсягах, необхідних для забезпечення можливості запровадження і здійснення заходів правового режиму воєнного стану, передбачених частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Таким чином, у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом №64/2022, конституційне право громадян на соціальний захист, гарантоване статтею 46 Конституції України, не підлягає обмеженню.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 зазначено, що Конституцією України виокремлено окремі категорії громадян України, які потребують посилених гарантій соціального захисту з боку держави. До таких осіб, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також в органах, діяльність яких спрямована на забезпечення суверенітету, територіальної цілісності, економічної та інформаційної безпеки держави (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного рівня соціального захисту громадян України, які проходять службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, обумовлені не втратою працездатності, безробіттям чи недостатністю засобів для існування, як це передбачено статтею 46 Конституції України, а специфікою виконуваних ними обов`язків щодо реалізації однієї з ключових функцій держави - захисту суверенітету та територіальної цілісності України, що визначено частиною першою статті 17 Основного Закону України.

Необхідність надання додаткових гарантій соціального захисту цій категорії громадян як під час проходження служби, так і після її завершення, зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших особистих якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини рішення від 17.03.2004 №7-рп/2004). Заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту зазначеної категорії осіб, не можуть бути скасовані або звужені, у тому числі з міркувань економічної доцільності чи з огляду на соціально-економічні обставини.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які проходили військову службу, а також деяких інших осіб, регулюються Законом України №2262-XII.

Відповідно до преамбули Закону №2262-XII цей Закон визначає умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України з числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України, а також інших осіб, які мають право на пенсію відповідно до цього Закону.

Зазначений Закон спрямований на забезпечення реалізації особами, які мають право на пенсію відповідно до нього, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і має на меті встановлення єдності умов і норм пенсійного забезпечення для відповідної категорії громадян України.

Держава гарантує належний рівень пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення розміру пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, проведення перерахунку призначених пенсій у зв`язку зі зростанням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, а також реалізації інших заходів на державному рівні, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1-1 Закону №2262-XII законодавство у сфері пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також інших нормативно-правових актів України, прийнятих на їх виконання.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII, допускається виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, умови та норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-XII, визначаються виключно положеннями Закону №2262-XII, Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до зазначених законів.

Порядок обчислення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII, врегульовано розділом V цього Закону (статті 43- 47), тоді як питання виплати пенсій та порядок їх перерахунку визначено розділами VII (статті 52- 62) та VIII (статті 63- 66) відповідно.

Разом з тим статтею 64 Закону №2262-XII встановлено, що у випадку, якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, іншим особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, а також членам їхніх сімей, у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році проведення індексації не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, з метою забезпечення індексації здійснюється перерахунок пенсій у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, який визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд бере до уваги, що 23 лютого 2024 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №185, якою встановлено, що з 01 березня 2024 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону №2262-XII (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації, доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги та інших доплат, встановлених законодавством), з урахуванням підвищень, проведених відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168, підвищуються військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їхніх сімей, пенсії яким призначено до 31.12.2023 включно, на коефіцієнт збільшення, визначений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень пункту 3 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, встановленого законом.

Крім того, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №209 встановлено, що з 01 березня 2025 року перерахунок пенсій відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, здійснюється із застосуванням коефіцієнта збільшення середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 постанови №209 з 01 березня 2025 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням попередніх індексацій за 2022, 2023 та 2024 роки, підвищуються військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їхніх сімей, пенсії яким призначено до 31 грудня 2024 року включно, на коефіцієнт збільшення, визначений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень пункту 3 цієї постанови.

Пунктом 3 постанови №209 передбачено, що у разі, якщо розмір підвищення пенсії внаслідок її перерахунку відповідно до пункту 1 та підпунктів 1- 7 пункту 2 цієї постанови не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії у сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру, при цьому така доплата враховується під час наступних перерахунків пенсії. Водночас загальний розмір підвищення пенсії за результатами такого перерахунку не може перевищувати 1500 гривень.

Пенсії, перераховані відповідно до постанови №209, виплачуються з урахуванням положень статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».

Так, положеннями статті 46 Закону України від 19 листопада 2024 року №4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі - Закон №4059-IX) визначено, що у 2025 році на період дії воєнного стану пенсії, які призначені або перераховані відповідно, зокрема, до Закону №2262-XII, з урахуванням усіх надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, передбачених законодавством, у разі якщо їх розмір перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, підлягають виплаті із застосуванням до суми такого перевищення відповідних коефіцієнтів у розмірах та порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 46 Закону №4059-IX Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №1, яка застосовується з 01 січня 2025 року. Пунктом 1 цієї постанови встановлено, що у період дії воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені або перераховані відповідно, зокрема, до Закону №2262-XII, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат, визначених законодавством, у разі перевищення їх розміру понад десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, а саме:

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує десять, але не перевищує одинадцять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, застосовується коефіцієнт 0,5;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує одинадцять, але не перевищує тринадцять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, застосовується коефіцієнт 0,4;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує тринадцять, але не перевищує сімнадцять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, застосовується коефіцієнт 0,3;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує сімнадцять, але не перевищує двадцять один прожитковий мінімум, установлених для осіб, які втратили працездатність, застосовується коефіцієнт 0,2;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує двадцять один прожитковий мінімум, установлених для осіб, які втратили працездатність, застосовується коефіцієнт 0,1.

Для осіб, пенсії яким призначені або перераховані відповідно до нормативно-правових актів, зазначених в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, та які одночасно мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 та статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної або перерахованої відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до зазначених норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №1 визначено, що у період дії воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, передбачені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції або у забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення такої операції у відповідний період, брали безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні здійснення таких заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх проведення, брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення відповідних заходів, а також до пенсій у разі втрати годувальника, призначених членам сімей загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.

Таким чином, положеннями статті 46 Закону №4059-IX та постанови Кабінету Міністрів України №1 запроваджено тимчасове, а саме на 2025 рік, застосування до призначених або перерахованих пенсій (пенсійних виплат) окремої категорії осіб, звільнених з військової служби, а також деяких інших осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-XII, коефіцієнтів зменшення розміру пенсій. Фактично зазначеними нормами встановлено інше, додаткове правове регулювання відповідних правовідносин, яке відрізняється від регулювання, визначеного Законом №2262-XII, що не узгоджується з приписами статті 1-1 цього Закону, який є спеціальним у сфері законодавчого регулювання пенсійного забезпечення осіб, які проходили військову службу, та деяких інших осіб.

Отже, застосування до призначених або перерахованих пенсій (пенсійних виплат) визначеної категорії осіб, звільнених з військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-XII, обмеження максимальним розміром пенсії фактично призводить до звуження їхнього конституційного права на належний соціальний захист, гарантований спеціальним законом, а також порушує сутність конституційних гарантій безумовного забезпечення соціального захисту таких осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.

Судом встановлено, що позивачу проведено індексацію пенсії відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №185 та №209, однак унаслідок протиправного застосування до пенсії позивача обмеження її максимальним розміром відповідні суми індексації фактично не виплачуються. Така ситуація нівелює саму мету індексації пенсій, яка у цьому випадку по суті не відбулася, та, як зазначалося вище, суперечить приписам Закону №2262-XII з урахуванням рішень Конституційного Суду України, які мають спеціальний характер та підлягають обов`язковому застосуванню відповідачем.

Крім того, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України у пункті 4 мотивувальної частини рішення від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 звернув увагу на те, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений Конституцією України, у зв`язку з чим такий закон не може скасовувати або змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій та гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини рішення від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Крім цього, з огляду на те, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на відповідний рік, має спеціальний характер, що випливає з положень пункту 1 частини другої статті 92 Конституції України, Конституційний Суд України у рішенні від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 дійшов висновку, що Бюджетним кодексом України не допускається внесення змін до інших законів України, зупинення їх дії або скасування, а також встановлення іншого чи додаткового правового регулювання відносин, відмінного від того, яке є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

З урахуванням викладеного Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що скасування або зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій, а також законодавчого регулювання, передбачених спеціальними законами, суперечить статті 6, частині другій статті 19 та статті 130 Конституції України.

Таким чином, суд доходить висновку, що зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які проходили військову службу, та деяких інших осіб можлива виключно шляхом внесення відповідних змін, зокрема, до Закону №2262-XII, тоді як інші нормативно-правові акти можуть застосовуватися лише за умови їх прийняття відповідно до зазначених законів.

Отже, з урахуванням неодноразово сформульованої Конституційним Судом України правової позиції про те, що законом про Державний бюджет України не допускається внесення змін до інших законів, зупинення їх дії або скасування, оскільки це з об`єктивних причин призводить до виникнення суперечностей у законодавстві та, як наслідок, до звуження або скасування прав і свобод людини і громадянина, у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін чи доповнень або визнання їх нечинними повинні застосовуватися окремі закони (зокрема, абзаци третій та четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини рішення від 22.05.2008 №10-рп/2008). У зв`язку з цим суд зазначає, що Закон №4059-IX не повинен містити іншого чи додаткового правового регулювання правовідносин, які вже врегульовані іншими законами України, особливо у сфері, де діють спеціальні, виняткові норми. Конституція України не наділяє закон про Державний бюджет України вищою юридичною силою порівняно з іншими законами.

Таким чином, у національному законодавстві має місце колізія положень двох нормативно-правових актів однакової юридичної сили - законів, подолання якої можливе шляхом застосування загального принципу права «спеціальний закон має пріоритет над загальним» (lex specialis derogat generali). Такий підхід застосовується у випадках конкуренції правових норм, коли одні й ті самі суспільні відносини одночасно регулюються загальними та спеціальними нормами.

З огляду на викладене, при конкуренції правових норм у цьому випадку підлягають застосуванню положення спеціального закону, а саме Закону №2262-XII (lex specialis), тоді як норми Закону №4059-IX мають розглядатися як загальні (lex generalis).

Суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує той правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі встановлення його невідповідності Конституції України, закону України чи міжнародному договору узгоджується з принципом верховенства права.

При цьому реалізація принципу верховенства права можлива лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ нормативно-правового акта, який відповідає критерію «якості закону».

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції України та законам України, незалежно від того, чи були такі акти оскаржені в судовому порядку та чи залишаються вони чинними на момент розгляду справи. Відповідно до правової позиції Верховного Суду такі нормативно-правові акти, як закони, так і підзаконні акти, не підлягають застосуванню навіть за умови їх формальної чинності (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №913/204/18 та від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

При цьому у випадку суперечності норм підзаконного нормативно-правового акта нормам закону підлягають застосуванню саме норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Суд наголошує, що положення постанови Кабінету Міністрів України №185 не можуть бути застосовані у частині проведення індексації пенсій військовослужбовців у межах максимального розміру пенсії, оскільки на сьогодні спеціальним законом такі обмеження не передбачені.

Отже, на переконання суду, обмеження територіальним органом Пенсійного фонду України максимального розміру пенсії позивачу при здійсненні її індексації з 01 березня 2024 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №185 є протиправним.

Також, з огляду на визначення загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ положень статті 46 Закону №4059-IX, пункту 1 постанови № 1, та постанови № 209, в частині, що передбачає виплату таких пенсій в обмеженому максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, встановленого для осіб, які втратили працездатність), є протиправним.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо обмеження позивачеві його пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність та застосування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону № 4059-IX та пунктом 1 постанови № 1, не відповідають критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим є протиправними.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тож, беручи до уваги встановлені у справі обставини та норми, якими врегульовані спірні правовідносини, з урахуванням рішень Конституційного Суду України, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд, враховуючи надану йому дискрецію, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у визначений судом спосіб, а саме, шляхом визнання визнати протиправними дій ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо обмеження позивачу пенсії з 01.03.2024 та з 01.03.2025 максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили, зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити позивачу з 01.03.2024 перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, та з 01.03.2025 без обмеження максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону № 4059-IX та пунктом 1 постанови № 1, з урахуванням фактично проведених виплат.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

А.Ю. Кучма