Справа № 560/1828/25
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1828/25
РІШЕННЯ

іменем України

30 грудня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОРІН» до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІОРІН» (далі позивач, ТОВ «БІОРІН») звернулося до суду з позовом до Хмельницької митниці (далі відповідач, митниця), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів № UА400000/2024/000066/2 від 09.09.2024;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови у митному оформленні товарів Хмельницької митниці №UА400040/2024/000624 від 09.09.2024;

- визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів № UА400000/2024/000178/2 від 06.08.2024;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови у митному оформленні товарів Хмельницької митниці №UА400040/2024/000549 від 06.08.2024.

Ухвалою від 07.02.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОРІН» залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У зв`язку із усуненням ТОВ «БІОРІН» недоліків позовної заяви, ухвалою від 27.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до заяв по суті справи, ТОВ «БІОРІН» позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке.

Вказує, що при митному оформленні ним було подано всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (тут і далі - МК України, у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) (зовнішньоекономічний контракт, інвойси, пакувальні листи, транспортні документи, митні декларації країни відправлення, сертифікати походження, декларації митної вартості тощо).

Зазначає, що митний орган без належного обґрунтування визнав такі документи такими, що містять розбіжності або не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження митної вартості.

Стверджує, що спрацювання автоматизованої системи управління ризиками (АСУР) та наявність у базах Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів (ЄАІС) вищого рівня митної вартості за іншими поставками не можуть самі по собі бути підставою для відмови у застосуванні основного методу та переходу до резервного методу.

Посилається на те, що рішення відповідача про коригування митної вартості не містять належного обґрунтування причин невизнання заявленої митної вартості, не розкривають конкретних обставин, які унеможливлюють застосування методу 1, та не обґрунтовують числове значення митної вартості, визначене митницею.

Позивач також посилається на практику Верховного Суду щодо: обов`язку митного органу чітко і конкретно мотивувати наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості та неможливість застосування основного методу; того, що АСУР та дані ЄАІС мають допоміжний характер і не можуть бути самостійною підставою для коригування митної вартості; статусу прайс-листа як документа довільної форми, який не належить до переліку основних документів за ст. 53 МК України та не може бути єдиною підставою для сумнівів у митній вартості.

Хмельницька митниця у заявах по суті справи із позовом не погоджується, просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на таке.

Вказує, що під час митного оформлення за МД від 06.08.2024 № 24UA57U3 та від 09.09.2024 № 24UA79U5: спрацювала АСУР за напрямком «митна вартість товару»; аналіз бази ЄАІС показав, що заявлений рівень митної вартості пластикових сердечників значно нижчий, ніж митна вартість «аналогічних» товарів того ж виробника (на рівні близько 2,34 дол. США/кг); подані позивачем документи містили розбіжності (невідповідність дат інвойсів у сертифікатах походження, відсутність підписів/печаток на окремих документах, різний рівень транспортних витрат на різних ділянках маршруту, посилання на специфікацію, яку не подано, тощо) та не містили всіх даних, необхідних для визначення митної вартості.

Відповідач вважає, що в такій ситуації не було підстав застосовувати метод 1 (за ціною договору) відповідно до статті 58 МК України, натомість були підстави для визначення митної вартості за резервним методом (стаття 64 МК України), із використанням інформації з баз даних.

У підтвердження своєї позиції відповідач посилається, зокрема, на постанову Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 818/1872/18 щодо дотримання черговості застосування методів визначення митної вартості та правомірності переходу до другорядних методів за наявності розбіжностей у документах.

Оцінюючи, наявні у матеріалах справи, докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

Між ТОВ «БІОРІН» та YUSHUI HIGH-TECH PAPER INDUSTRIAL (HK) LIMITED укладено зовнішньоекономічний контракт № 20240611 від 11.06.2024 року, предметом якого є поставка пластикових сердечників (втулок), на загальну суму 7236 дол. США, на умовах поставки CPT Malaszewicze (Польща).

На виконання контракту позивач здійснив ввезення двох партій товару на митну територію України: за митною декларацією від 06.08.2024 № 24UA57U3 пластикові сердечники за інвойсом YSGK 20240611 на суму 6033,54 дол. США; за митною декларацією від 09.09.2024 № 24UA79U5 пластикові сердечники за інвойсом 240611-1 на суму 1020,60 дол. США.

Суми інвойсів разом становлять 7054,14 дол. США, що менше за загальну суму контракту (7236 дол. США).

Жодна зі сторін не стверджує, що контракт виконано повністю, не подано й доказів того, що інша частина суми контракту стосується саме спірних товарів.

При митному оформленні кожної з партій позивач подав митниці, зокрема: зовнішньоекономічний контракт № 20240611; відповідні інвойси (YSGK 20240611 та 240611-1); пакувальні листи; залізничні накладні та автотранспортні накладні (CMR); митні декларації країни відправлення; сертифікати походження товару; декларації митної вартості та додаткові аркуші до них із розрахунком митної вартості (окремо вартість товару й транспортні витрати до пункту пропуску через кордон України); прайс-лист виробника, адресований ТОВ «БІОРІН», із зазначенням цін CPT Malaszewicze.

У ході митного оформлення через спрацювання АСУР митниця надіслала декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів згідно з частиною третьою статті 53 МК України.

Частину таких документів позивач подав, щодо інших письмово повідомив про неможливість їх подання.

За результатами здійснення контролю митної вартості митниця прийняла: рішення від 06.08.2024 № UA400000/2024/000178/2 щодо МД 24UA57U3; рішення від 09.09.2024 № UA400040/2024/000066/2 щодо МД 24UA79U5.

У кожному з рішень митниця: відмовилася прийняти заявлену декларантом митну вартість за основним методом (метод 1 за ціною договору); визначила митну вартість за резервним методом (стаття 64 МК України), використавши рівень митної вартості за даними баз ЄАІС щодо оформлення нібито аналогічних товарів того ж виробника (на рівні близько 2,34 дол. США/кг); послалася на низку «розбіжностей» у документах (невідповідність дат інвойсів у сертифікатах походження, відсутність підписів/печаток на окремих документах, відмінності в сумах транспортних витрат, посилання вантажної накладної на специфікацію тощо), які, на думку митниці, не дозволяли застосувати метод 1.

Інших мотивів у самих оспорюваних рішеннях не наведено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із таких міркувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/2743/21 звернула увагу, що, вирішуючи спір про правомірність індивідуального акта, адміністративний суд здійснює ретроспективний контроль, оцінюючи акт з точки зору того правового й фактичного стану, який існував на момент його прийняття.

Так, відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у митних режимах, відмінних від митного режиму імпорту, здійснюється згідно з положеннями статей 65, 66 цього Кодексу.

Під час визначення митної вартості носіїв інформації, які імпортуються, що містять програмне забезпечення для обладнання з обробки даних, ураховується лише вартість носія інформації за умови виділення з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, вартості програмного забезпечення та/або вартості носія. Відомості щодо вартості програмного забезпечення та/або вартості носія повинні базуватися на документально підтверджених даних.

При цьому слід ураховувати, що: 1) термін "носій інформації" не стосується інтегральних мікросхем, напівпровідників та інших подібних пристроїв чи виробів, в які інкорпоровані такі інтегральні мікросхеми чи пристрої; 2) термін "програмне забезпечення" не стосується звукових, кіно- та відеозаписів.

Проценти, що нараховуються за фінансовими угодами (наприклад, угодою фінансового лізингу), які укладені покупцем і стосуються купівлі імпортованих товарів, не будуть розглядатися як частина митної вартості за умови, що: 1) проценти виділені з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари; 2) положення щодо фінансування укладені у письмовій формі; 3) покупець може продемонструвати, що: а) такі товари фактично продані за ціною, задекларованою як ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; б) процентна ставка не перевищує рівня ставок, які звичайно застосовуються в країні, де і коли таке фінансування було надане.

Ці положення застосовуються незалежно від того, чи було фінансування надане саме продавцем, банком або іншою фізичною чи юридичною особою. Вони також застосовуватимуться, якщо товари оцінюватимуться за методом іншим, ніж метод за ціною договору (контракту).

У випадках, встановлених цим Кодексом, митна вартість товарів може бути визначена до перетину товаром митного кордону України.

За ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Стаття 53 МК України визначає, що, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Стаття 54 МК України встановлює, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення сплати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для сплати відповідних митних платежів.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому разі митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надане забезпечення сплати митних платежів повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

У разі якщо митним органом протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, надано обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів або якщо протягом строку, зазначеного у частині восьмій цієї статті, декларант або уповноважена ним особа не надала митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, кошти, внесені/переказані як грошова застава у розмірі суми митних платежів, перераховуються до державного бюджету в рахунок сплати відповідних митних платежів наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного у частині сьомій цієї статті.

Згідно із ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.

Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).

Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.

Той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Для цілей цього Кодексу особи вважаються пов`язаними між собою у випадках, зазначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Особи, одна з яких є одноосібним агентом, одноосібним дистриб`ютором чи одноосібним концесіонером іншої, як би це не називалося, вважаються пов`язаними для цілей цього Кодексу, якщо вони підпадають хоча б під один із критеріїв, визначених у статті 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

При продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: 1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.

У разі здійснення вищезазначених порівнянь враховується наявна у митного органу або подана декларантом чи уповноваженою ним особою інформація щодо різниці в комерційних рівнях продажу, кількісних показниках, елементах і витратах, зазначених у частині десятій цієї статті, та витратах, які понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець не пов`язані між собою, і не понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець пов`язані між собою.

Порівняння з вартістю операцій, зазначених у пунктах 1-3 частини вісімнадцятої цієї статті, здійснюється за ініціативою декларанта або уповноваженої ним особи. Вартість цих операцій не може використовуватися замість вартості операцій з оцінюваними товарами.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

У випадках, передбачених частиною двадцять другою цієї статті, контроль правильності визначення митної вартості здійснюється виключно після завершення митного оформлення та пропуску товарів через митний кордон України.

За ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Отже, з огляду на положення МК України, зазначені вище, убачається, що: митна вартість товарів визначається декларантом згідно з вимогами глави 9 МК України; митний орган здійснює контроль правильності її визначення; основним методом визначення митної вартості є метод за ціною договору (контракту); кожний наступний метод застосовується лише у разі неможливості застосування попереднього; митний орган має право витребувати додаткові документи лише у разі, якщо подані документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості; документи, не перелічені в частині другій статті 53, можуть витребуватися як додаткові (частина третя), при цьому частина п`ята статті 53 забороняє митному органу вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від зазначених у цій статті; рішення про коригування митної вартості має містити, зокрема: обґрунтування причин, через які заявлену митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію, що призвела до сумнівів; вичерпний перелік вимог щодо подання додаткових документів; обґрунтування числового значення митної вартості, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це означає, що саме митниця має довести, що: у неї були обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої позивачем митної вартості; подані декларантом документи не дозволяли застосувати основний метод; застосований митницею метод (у даному випадку резервний) відповідає вимогам МК України і що визначена митна вартість є обґрунтованою.

Верховний Суд у низці постанов (від 20.03.2020 у справі № 480/4423/18, від 03.03.2020 у справі № 803/1208/17, від 27.03.2020 у справі № 540/2605/18, від 07.05.2020 у справі № 1.380.2019.001625, від 08.06.2022 у справі № 380/1197/20) наголосив, що: митний орган має право витребувати додаткові документи, але лише за наявності конкретних обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в правильності визначення митної вартості; ці обставини мають бути чітко і конкретно зазначені в рішенні митного органу; формальні, загальні посилання на можливе заниження вартості чи спрацювання АСУР не відповідають вимогам статей 53, 55 МК України; рішення про коригування митної вартості має містити усі обов`язкові елементи, передбачені частиною другою статті 55 МК України.

Так, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу, що: спрацювання АСУР та різниця між заявленою митною вартістю і рівнем митної вартості за іншими митними оформленнями самі по собі не є підставою для відмови в застосуванні методу 1; ці фактори лише вказують митному органу на необхідність посиленого контролю, однак не звільняють його від обов`язку належно проаналізувати подані документи й конкретно обґрунтувати неможливість застосування основного методу.

Окрім того, у постанові від 23.10.2020 у справі № 810/690/17 Верховний Суд зазначив, що прайс-лист: не належить до основних документів за змістом частини другої статті 53 МК України; є документом довільної форми; митний орган не може посилатися на «неповноту» або «обмеженість» інформації прайс-листа як на самостійну підставу для коригування митної вартості.

Аналогічні висновки Верховний Суд зробив, зокрема, у постанові від 08.12.2022 у справі № 420/2792/19, підкресливши, що митний орган повинен насамперед оцінювати основні документи (контракт, інвойси, транспортні й платіжні документи), а прайс-лист може лише додатково підтверджувати рівень цін.

У постанові від 10.04.2024 у справі № 818/1872/18 Верховний Суд підтвердив, що: основний метод визначення митної вартості за ціною договору; кожний наступний метод може застосовуватися виключно у разі неможливості застосування попереднього; митний орган має обґрунтувати, чому застосування методу 1 неможливе.

У постанові від 16.03.2020 у справі № 1.380.2019.001962 Верховний Суд дійшов висновку, що спори щодо скасування рішень про коригування митної вартості та карток відмови є майновими, а ціна позову визначається як різниця між сумою митних платежів, обчислених за митною вартістю, визначеною митницею, та сумою митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом.

Цей підхід суд враховує при оцінці майнового характеру спору та визначенні судових витрат, однак він не змінює суті вимог до обґрунтованості рішень митного органу.

Із матеріалів справи та змісту оспорюваних рішень убачається, що митниця пов`язувала свої сумніви щодо заявленої митної вартості із: різницею рівня митної вартості за спірними поставками та за іншими митними оформленнями «аналогічних» товарів за даними ЄАІС; окремими формальними недоліками документів (невідповідність дат інвойсів у сертифікатах походження, відсутність підписів/печаток на окремих документах, нетотожність суми передоплати та сум інвойсів); розбіжностями у транспортних витратах на різних ділянках маршруту (до й після перетину кордону), з припущенням про існування «експедиторської винагороди».

Разом із тим, суд вказує на те, що: різниця між рівнем митної вартості за базами ЄАІС та задекларованою митною вартістю сама по собі, відповідно до сталої практики Верховного Суду, не доводить заниження вартості й може слугувати лише підставою для додаткової перевірки; невідповідність дат у сертифікатах походження за відсутності спору щодо походження товару, при збігу номерів інвойсів і кількісних показників, не доводить недостовірності цінової інформації; різниця між сумою передоплати за контрактом і сумами окремих інвойсів може пояснюватися частковим виконанням контракту й сама по собі не свідчить про недостовірність вартості, зазначеної в інвойсах; різні ставки транспортних витрат на різних ділянках маршруту не є аномальними (різні тарифи, відмінні умови перевезення, експедиторські послуги тощо) й не доводять автоматично заниження митної вартості, тим більше коли митниця не встановлює і не доводить конкретного розміру таких додаткових платежів.

При цьому, суд звертає увагу, що митниця в оспорюваних рішеннях не навела: конкретних розрахунків, що підтверджували б недостовірність заявленої митної вартості; посилань на конкретні документи, які б однозначно спростовували дані інвойсів і контракту; обґрунтування того, чому подані документи в сукупності не дозволяли застосувати метод 1.

Отже, відповідач не довів наявності таких розбіжностей, нестачі інформації чи ознак підробки, які б унеможливлювали використання основного методу визначення митної вартості у спірних правовідносинах.

В оскаржуваних рішеннях митниця обмежилася загальними посиланнями на: спрацювання АСУР; різницю між задекларованою митною вартістю та вартістю за іншими оформленнями; окремі недоліки в документах.

Водночас, вказані рішення не містять: чіткого переліку обставин, що викликають сумніви в достовірності заявленої митної вартості; вичерпного переліку додаткових документів, які дійсно необхідні для усунення цих сумнівів; обґрунтування числового значення митної вартості, визначеної митницею за резервним методом (зокрема, не пояснено, чому саме обрано рівень 2,34 дол. США/кг, які конкретні поставки враховувалися, наскільки вони співставні за умовами, обсягами, характеристиками товару).

Такий підхід не узгоджується з вимогами частини другої статті 55 МК України та усталеною практикою Верховного Суду, згідно з якою, рішення про коригування митної вартості має бути чітко мотивованим і містити всі передбачені законом елементи.

Щодо застосування резервного методу, то необхідно зазначити про таке.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2024 у справі № 818/1872/18 наголосив, що тимчасова неможливість застосування основного методу має бути належно обґрунтована, а застосуванню кожного наступного методу має передувати послідовна перевірка можливості застосування попередніх.

У цій справі митниця, по суті, після спрацювання АСУР та виявлення загальних «розбіжностей» відразу перейшла до визначення митної вартості за резервним методом, не навівши у рішеннях: ані детального аналізу можливості застосування методу 1; ані пояснення, чому не можуть бути застосовані інші другорядні методи (за ціною ідентичних/подібних товарів тощо) з дотриманням вимог статей 5963 МК України.

За таких обставин і правових підстав, суд доходить висновку, що застосування митницею резервного методу у спірних рішеннях було передчасним і необґрунтованим.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить до таких висновків.

Подані позивачем при митному оформленні документи в сукупності дозволяли визначити митну вартість за основним методом (за ціною договору) й не містили таких дефектів, які б унеможливлювали його застосування.

Відповідач не довів, що заявлена позивачем митна вартість є недостовірною або не підтверджується документально.

Оспорювані рішення митниці від 06.08.2024 № UA400000/2024/000178/2 та від 09.09.2024 № UA400040/2024/000066/2 не відповідають вимогам статті 55 МК України щодо їх змісту й належного обґрунтування та критеріям правомірності індивідуальних актів суб`єктів владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

У зв`язку з цим такі рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а похідні від них картки відмови, що ґрунтується на вказаних рішеннях про коригування митної вартості, також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище.

Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3028, 00 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОРІН» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів від 06.08.2024 № UA400000/2024/000178/2.

Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів від 09.09.2024 № UA400040/2024/000066/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Хмельницької митниці №UА400040/2024/000549 від 06.08.2024 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Хмельницької митниці №UА400040/2024/000624 від 09.09.2024 року.

Стягнути з Хмельницької митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОРІН» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «БІОРІН» (вул. Кам`янецька, 48, кв. 12, м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 29005 , код ЄДРПОУ - 44468898)
Відповідач:Хмельницька митниця (вул. Пілотська, 2, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29010 , код ЄДРПОУ - 43997560)

Головуючий суддя Є.В. Печений