Справа № 307/4695/25
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/4695/25
Провадження № 2-а/307/99/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.,

секретар судового засідання - Немеш Д.І.,

представник позивача, адвокат - Задорожня В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів у режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Задорожня Вікторія Олександрівна до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Задорожня В.О. звернувся в суд з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що постановою інспектора 2 взводу 4 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Мудра О.І. серії ЕНА №6203243 від 22 листопада 2025 року - ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. за ч. 4 ст. 126 КУпАП за те, що 22.11.2025 15:49:53 в с. Залужжя, дорога АД H-09 15 км водій керував ТЗ будучи позбавленим права керування та рухався зі швидкістю 75 км/год в населеному пункті та перевищив максимально обмеження швидкості на 25 км/год., чим порушив п.2.1.а ПДР - керування ТЗ особою, позбавленою права керування. Вказану постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, зважаючи на грубе порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у графі 7 оскаржуваної постанови «До постанови додаються» відповідачем зазначено «Фото», які взагалі не містять відомостей про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови посадовою особою здійснювалось дослідження будь- яких доказів. Фабула оскаржуваної постанови містить не конкретизоване обвинувачення, яке за своєю суттю не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУПАП. Звертає увагу, що таке твердження відповідача, як «водій керував ТЗ будучи позбавленим права керування та рухався зі швидкістю 75 км/год в населено пункті та перевищив максимально обмеження швидкості на 25 км год ТРУКАМ 000624 чим порушив п.2.1.а ПДР» - містить в собі посилання на порушення різних пунктів Правил дорожнього руху і, як наслідок, на вчинення водієм двох різних складів адміністративних правопорушень (ч. 4 ст.126 та ч. 1 ст. 122 КУпАП), що суперечить вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП, що в свою чергу призвело до неконкретизованого обвинувачення, тобто до відсутності належного формулювання обвинувачення. Водночас, зі змісту фабули оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_2 притягається до відповідальності за ч.1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 КУПАП.

Представник позивача також вказує, що водію, інспектором поліції не було належним чином роз?яснено його права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та не надано можливості скористатись ними, що в свою чергу є грубим порушенням конвенційних прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Відповідачем також не було виконано вимоги п.п. 9, 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 за №1395, щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова фактично розглянута не була.

У зв`язку з вищенаведеним, просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 2 взводу 4 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Мудра О.І. серії ЕНА №6203243 від 22 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. за ч. 4 ст. 126 КУПАП.

Представник Департаменту патрульної поліції Ісак Д.І. 09.12.2025 року подала до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що 22.11.2025 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 000624, за адресою: автомобільна дорога H-09 «Мукачево - Рахів - Богородчани - Івано-Франківськ -Рогатин - Бібрка - Львів» км. 15 (населений пункт Залужжя) було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «Skoda Rapid» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався з швидкістю 96 км/год., чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 46 (сорок шість) км/год, чим порушивши п. 12.4 ПДР України.

В ході перевірки поліцейськими встановлено, що постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2025, яка набрала законної сили 07.11.2025 (справа N? 303/1892/25) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000, 00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 07.11.2025 року у справі N? 303/1892/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2025 - без змін. З цих підстав, водієм порушено п. 2.1 «а» ПДР України, оскільки станом на 22.11.2025 року такий вважався позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 та 2.1 «а» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо водія.

Після цього водію було роз?яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В ході розгляду справи всі усні доводи та письмові пояснення водія були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача зазначає, що зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА N? 6203243 від 22.11.2025, винесеної відносно ОСОБА_1 в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. В ній зазначена: особа, щодо якої розглядалася справа, транспортний засіб; опис обставин встановлених інспектором поліції при розгляді справи; технічний засіб лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 000624, за допомогою якого виявлено порушення позивачем швидкості; зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності тощо.

Оскільки позивач вчинив декілька правопорушень, а саме - порушення п. 12.4 та П. 2.1 «а» ПДР України, які одночасно розглядаються одним і тим же органом, у фабулі оскаржуваної постанови описане кожне правопорушення, однак на підставі ст. 36 КУПАП на позивача накладено стягнення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (за ч. 4 ст. 126 КУПАП).

Звертає увагу суду, що позивач, особисто повідомив поліцейському, що його позбавлено права керування транспортними засобами (фрагмент відеозапису з нагрудної камери поліцейського N? 471612: 15:50:53).

Представник відповідача зауважує, що посилання позивача на необізнаність існування постанови Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2025 року у справі N? 303/1892/25 та нібито перенесення розгляду справи, не заслуговує уваги, оскільки в зазначеній постанові прямо вказано, що ні ОСОБА_1 , ні його захисник в судове засідання не з?явилися, заяви чи клопотання про відкладення розгляду справи не надходили.

Згідно інформації про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Дата реєстрації: 09.06.2025 15:44. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися з постановою Закарпатського апеляційного суду у підсистемі Електронний Суд.

Згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 07.11.2025 року, в інтересах ОСОБА_1 діяв адвокат - Волошин Любов Ярославівна. За приписами частини сьомої статті 251 КАС України, якщо копію судового рішення вручено представникові, то вважається, що його вручено й особі, яку він представляє. Позивач повинен був цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, однак в судове засідання не з?явився, це свідчить про легковажне ставлення позивача до реалізації наданих йому процесуальних прав.

Більше того, поліпейський неодноразово задовільнив прохання позивача зачекати з розглядом справи, що підтверджується фрагментами відеозапису з нагрудної камери камери (відеозапис 471612: 16:09:12, 16:15:08). Факт керування транспортним засобом , саме позивачем, підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Посилаючись на викладені у відзиві обставини у задоволенні позову просить відмовити.

Представник Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції 11.12.2025 року подали до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, про правомірність оскаржуваної постанови та необгрунтованість вимог позивача. Посилаючись на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №127/19283/17 від 25.09.2019, вказують на те, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим , навіть коли факт іншого правопорушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Під час розгляду справи було встановлено факт позбавлення водія права керування транспортним засобом, а тому останнього правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП, а саме порушення п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху.

Також звертали увагу щодо зазначеного у позовній заяві неналежного відповідача, яким повинен бути Департамент патрульної поліції.

Просять у задоволенні позову відмовити.

18.12.2025 року представник позивача, надіслала відповідь на відзив у якому вказує, що наданий представником відповідача відеозапис з нагрудних камер поліцейських відповідно до ст. 73 КАС України - є неналежним доказом, оскільки оскаржувана постанова не містить посилання на такий доказ.

Посилання відповідача на норму ст. 36 КУпАП не може бути взято до уваги, з тих підстав , що оскаржувана постанова, не містить посилання про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за двома різними статтями КУПАП, як і не роз?яснено під час розгляду справи, що на підставі ст. 36 КУпАП на позивача накладено стягнення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Зазначає, що посилання відповідача у відзиві на фрагмент відеозапису з нагрудної камери поліцейського( N? 471612: 15:50:53), як доказу обізнаності ОСОБА_3 про факт позбавлення його права керування транспортними засобами є надуманим та не відповідає дійсності, зважаючи на подальший діалог, де ОСОБА_2 повідомляє працівнику поліції про оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Крім цього на вимогу поліцейського надає посвідчення водія в додатку «ДІЯ», відповідно до якого документ дійсний до 08.08.2053 року та запевняє, що не керував би транспортним засобом, будучи впевненим в тому, що рішення по справі за ст. 130 КУпАП набрало законної сили, тим самим підтверджує відсутність умислу на вчиненя будь-якого адміністративного правопорушення. Крім цього ОСОБА_2 надав працівнику поліції документи, в тому числі: посвідчення водія в мобільному додатку «ДІЯ», який був дійсний на момент спілкування з працівником поліції 22.11.2025.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_2 не був обізнаним про існування рішення апеляційної інстанції, яким залишено без змін рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, та не існує жодних доказів, які б свідчили про отримання та ознайомлення ОСОБА_3 з постановою Закарпатського апеляційного суду, а тому відсутні вина, умисел у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУПАП, про що ОСОБА_2 неодноразово повідомляв працівником поліції.

На посилання відповідача щодо такого джерела обізнаності як Електронний кабінет ЄСІТС, де ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Дата реєстрації: 09.06.2025 15:44, зазначає, що скрин-шотом електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС ОСОБА_3 підтверджується відсутність доступу ОСОБА_3 до справи на яку посилається відповідач та відсутність рішення Закарпатського апеляційного суду відносно ОСОБА_3 станом на дату подачі відповіді на відзив, що виключає його обізнаність з прийнятим рішенням.

Заперечує посилання відповідача про обізнаність ОСОБА_3 та про можливість того дізнатись про зазначене рішення в Єдиному реєстрі судових рішень, так як постанова суду зареєстрована: 17.11.2025, забезпечено надання загального доступу: 18.11.2025. Відеозаписом також підтверджує той факт, що ОСОБА_2 не отримував повістки на судовий розгляд і був впевнений, що розгляд справи відкладено, тому очікував відповідну повістку до суду. Лише 22.11.2025 від працівників поліції ОСОБА_2 дізнався про прийняте рішення Закарпатським апеляційним судом. Та після цього, 02.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з метою отримання рішення. Постанову Закарпатського апеляційного суду від 07.11.2025 по справі N? 308/18192/25 отримав лише 02.12.2025, що підтверджуєься повідомленням суду N? 2.1-08/30241/2025 від 03.12.2025 та отриманою копією Постанови з відміткою «Згідно з оригіналом» затвердженої мокрою печаткою та підписом заступника начальника відділу Людмили Добровольської (дата 25.11.2025).

На підставі викладеного, вважає постанову серії ЕНА №6203243 від 22 листопада 2025 року протиправною та винесеною із порушенням матеріальних та процесуальних норм права та такою, що підлягає скасуванню у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_4 .

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.12.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Задорожня Вікторія Олександрівна до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18.12.2025 року замінено первісного відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, належним відповідачем Департаментом патрульної поліції , розташованого за адресою: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048.

Представник позивача адвокат - Задорожня В.О. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Посилаючись на долучені до відповіді на відзив на позовну заяву докази, ствердила про відсутність у діях ОСОБА_1 умислу на вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП з підстав необізнаності позивача про те, що його позбавлено права керування транспортним засобом.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, в судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6203243 від 22.11.2025 року до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Згідно з вказаною постановою, позивач будучи позбавлений права керування рухався зі швидкістю 75 км. год. в населеному пункті та перевищив максимально обмеження швидкості на 25 км. год., чим порушив п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху. Вважаючи, що вказана постанова не відповідає вимогам законодавства, позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Задорожня В.О., звернувся із позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з положень п.1 ч.2 ст.2 КАС України, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пункт 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 N 1395, вказує, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП

Згідно статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

В п. ч.1 ст. 35 вказаного Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху. В ч.2 зазначеної статті наголошується, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Статтею 40 Закону «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 283 КУпАП визначено вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 22.11.2025 року о 15 год. 49 хв. в с. Залужжя, дорога АД Н-09 15 км., керував транспортним засобом марки "Шкода Рапід" державний номерний знак НОМЕР_2 будучи позбавлений права керування та рухався зі швидкістю 75 км/год в населеному пункті та перевищив максимально обмеження швидкості на 25 км/год, Трукам 000624, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом.

Згідно рапорту інспектора взводу 2, роти 4 батальйону ІПП ДПП О.Мудра від 01.12.2025 року вбачається, що 22.11.2025 року о 15:49 було винесено постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП на громадянина ОСОБА_1 і ним було в фабулі неправильно вказано швидкість руху 75 км/год. Просить вважати правильно швидкість руху - 96 км/год. (а.с.53).

З фото видно, що на такому зображено автомобіль білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 . У момент вимірювання на екрані показник швидкості у момент зйомки - 96 км/год. (а.с.51).

Розпискою ОСОБА_1 від 22.11.2025 року підтверджено факт залишення на зберігання транспортного засобу Шкода Рапід НОМЕР_2 за адресою АД Н-09 15 км. (а.с.52).

Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до положень п. 2.1 «а» ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.317-1 КУпАП, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Отже, приписами ч.2 статті 317-1 КУпАП чітко встановлено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом на певний строк після набрання законної сили відповідного рішення суду про позбавлення цього права.

Судом також встановлено, що постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №303/1892/25 від 19.05.2025, позивача визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за фактом події, яка мала місце 12 березня 2025 року о 22 годині 50 хвилин в с-щі Чинадієво, по вул. Духновича, де позивач керував транспортним засобом марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як встановлено судом, вказана постанова позивачем оскаржувалася.

Згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 07.11.2025 року справа №303/1892/25, номер судового провадження 33/4806/392/25, апеляційну скаргу адвоката Волошин Любові Ярославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідасльності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишено без змін.

Вказана постанова Закарпатського апеляційного суду від 19.05.2025 року набрала законної сили - 07.11.2025 року.

Попри ці встановлені в судовому засіданні обставини, відповідачем не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами, наявність у позивача умислу на порушенння вимоги п. 2.1 ПДР.

Одним із основних аргументів, якими позивач ОСОБА_1 наводить у позовній заяві є те, що він не був обізнаним про існування рішення апеляційної інстанції, яким залишено без змін рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, йому не було відомо про наявність рішення станом на день винесення 22.11.2025 року оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

До відзиву на позов відповідачем долучено відеозаписи з боді-камери поліцейського, на якому за його твердженням повинно було бути зафіксовано правомірність дій поліцейського та встановлення вини позивача у вчиненні правопорушень передбачених ч.1 ст. 122 та ч.4 ст. 126 КУпАП.

Вказані, досліджені в судовому засіданні відеозаписи відображають, як позивач після зупинки керованого ним транспортного засобу, не приховуючи одразу ж доводить до відому поліцейського про наявність та оскарження ним постанови Мукачіського міськрайонного суду, якою його притягнуто до адміністратвиної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому впродовж всього періоду проведення відеозйомки, позивач демонструє додаток «Дія» стверджуючи, що жодних відомостей про ухвалення рішення судом апеляційної інстанції щодо позбавлення його права керування транспортним засобом, такий не містить. Також стверджує про те, що йому не було відомо про те, що судом апеляційної інстанції постанолено рішення, яким залишено без змін наведену постанову Мукачівського міськрайонного суду. Відеозапис також відображає, що цих обставин під час розгляду справи поліцейським не досліджувалися та не перевірялися та останнім роз`яснено право їх доведення, в межах судового розгляду справи, щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З доданих стороною позивача до відповіді на відзив на позовну заяву доказів, а саме постанови Закарпатського апеляційного суду від 7.11.2025 у справі 3303/1892/25 та листа начальника відділу Закарпатського апеляційного суду від 3.12.2025 вбачається, що копію вказаної постанови позивачем отримано 2.12.2025. Постанова суду апеляційної інстанції з відміткою «Згідно з оригіналом» затверджена печаткою та підписом заступника начальника відділу Людмили Добровольської (дата 25.11.2025). (а.с. 148-154, 155).

Разом з цим встановлено, що згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, постанова суду зареєстрована 17.11.2025, забезпечено надання загального доступу 18.11.2025. Зі змісту вказаної постанови також вбачається, що а ні захисник Стойки І.І., а ні сам ОСОБА_1 під час розгляду справи присутні не були.

Доказів, щодо отримання судової повістки, відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови не перевірялися та доводи позивача щодо цього під час судового розгляду також спростовані не були, хоч впродовж всього процесу розгляду справи такий стверджував про свою необізнаність, щодо позбавлення його права керування транспортим засобом та ухвалення рішення Закарпатським апеляційним судом.

Відеозаписом також підтверджується, як ОСОБА_2 стверджує про те, що не отримував повістки на судовий розгляд і був впевнений, що розгляд справи відкладено, тому очікував відповідну повістку до суду. Також згідно наданого позивачем скриншоту з веб сайту «судової влади», підтверджено той факти, що позивач не мав доступу до електронної справи в межах якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.157).

Крім цього вказаний відеозапис відображає, як ОСОБА_2 демонструє працівнику поліції документи в мобільному додатку «ДІЯ», озвучуючи про дійсність посвідчення водія на момет його зупинки.

Факт дійсності посвідчення водія відображеного в додатку «Дія» доводиться наданими стороною позивача скриншотом посвідчення водія ОСОБА_1 з цього додатку, де відображено, що документ оновлено 29.11 та такий вважається дійсним до 08.08.2053 (а.с. 156).

Відповідно до п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, порушення яких інкримінуються позивачу, передбачено, обов`язок водій механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таке посвідчення водія на місці зупинки було надано поліцейському.

За ч. 4 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, усвідомлючи про те, що його позбавлено права керування транспортним засобом, умисно керує таким.

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належими доказами.

Проте, із вказаних відеозаписів, а також долучених позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву доказів, встановлено факт відсутності умислу водія на вчинення ним порушень п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху та адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Разом з цим, з огляду на встановлені в судовому засіданні факти, такі, як: відсутність позивача та його захисника під час апеляційного розгляду та оголошення постановленого відносно нього судом апеляційної інстанції рішення від 7.11.2025, відсутність у позивача доступу до матеріалів електронної справи, отримання судового рішення вже після притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п.2.1 «а» ПДР, дійсності посвідчення водія в додатку «Дія» на час винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку про те, що позивачем не було допущено порушення принципу обов`язковості заявника з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у його справі.

З досліджених в судовому засіданні рапорту інспектора взводу 2, роти 4 батальйону ІПП ДПП О.Мудра від 01.12.2025 року щодо допущення помилки у фабулі оскаржуваної постанови та неправильного зазначення швидкості руху 75 км/год. замість правильної - 96 км/год. та фото видно, що на такому зображено автомобіль білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 . У момент вимірювання на екрані показник швидкості у момент зйомки - 96 км/год. (а.с.51, 53).

Згідно долучених до матеріалів справи сертифікату затвердження типу засобів вимірювання техніки від 29.08.2012, експертного висновку від 7.09.2021 листа директора лепартаменту від 12.06.2023, листа першого заступника начальника Департаменту патрульної поліції від 4.10.2018 , листа ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.07.2025, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки чинного до 7.04.2026, встанолено факт правомірності використання відповідачем приладу TruCAM під час фіксації швидкості руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 62-68).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаною нормою закону не передбачено, повноважень суду щодо часткового скасування оскаржуваної постанови, а відтак встановивши відсутність у діях позивача складу адміністративного провопорушення в частині порушення ним п. 2.1 «а» ПДР є наслідком скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі в цілому.

Разом з цим, щодо доводів відповідача про те, що адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 накладено з врахуванням положень ст. 36 КУпАП, в межах санкції визначеної ч. 4 ст. 126 КУпАП, встановленої як за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, слід зазначити, що оскаржувана постанова хоч і містить формулювання обвинувачення водія у допущенні ним порушень правил дорожнього руху щодо швидкісного режиму в населеному пункті, однак таке не містить посилання на конкретний пункт Правил дорожнього руху в цій частині обвинувачення та відповідної правової кваліфікацій, з посиланням на конкретну статтю КУпАП, якою передбачено відповідальність за таке порушення, в решті як і не містить посилання на положення статті 36 КУпАП.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить також з того, що постанова про накладення адміністративного стягнення є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Оскаржувана постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не надав до суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 72 КАС України, доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Суд погоджується із наведеними у позовній заяві доводами позивача, про те, що відповідачем, всупереч ст.77 КАС України не надано доказів та не зазначено обставин, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст.126 КУпАП.

Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відтак, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про накладення адміністративного стягнення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Беручи до уваги наведене, а також те, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП, відповідачем до суду надано не було, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем п. 2.1 «а» ПДР і відповідно наявність адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП. Доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови, відповідачем не спростовані.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст.2 ,5-10,73-77, 90, 134, 139, 241-246, 271, 272, 286 КАС України, ст. ст.202, 235, 245, 247, 251, 268, 271 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6203243 від 22.11.2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції в користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, що знаходиться за адресою: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Головуючий Бряник М.М.