Справа № 640/16466/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м. Київ справа №640/16466/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України, в якому просить:

- стягнути з Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України винагороду за безпосередню участь у бойових діях і забезпеченні здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванню збройної агресії, а саме з 01 квітня 2022 року по на день подачі позову у загальній сумі 225000 грн (двісті двадцять п`ять тисяч гривень).

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що Департаментом фінансів Міністерства оборони України було протиправно не виплачена додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2022 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року витребувані від відповідача докази.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи №640/16466/22 до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №640/16466/22 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року адміністративну справу №640/16466/22 прийнято до провадження суддею Панченко Н.Д.. справу визначено розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року залучено по справі № 640/16466/22 Військову частину НОМЕР_1 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 27.05.2023.

Відтак останнім днем на подання відзиву на позовну заяву було 12.06.2023.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Третьою особою Військовою частиною НОМЕР_1 надано до суду пояснення щодо суті спору та надані наявні документи згідно з ухвалою суду про витребування за дорученням Міністерства оборони України.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 з березня 2022 року прибув до частини НОМЕР_2 у селищі Черкаське, де і проходив службу мобілізованим солдатом НОМЕР_3 механізованої бригади 3 батальну 8 роти.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 04.03.2022 №48 (по стройовій частині) визначено вважати такими, що з 04 березня 2022 року солдат запасу ОСОБА_1 , прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків стрільця - снайпера 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону, ВОС-Ю0672А, ШПК «солдат», посадовий оклад - 2730 гривень на місяць, щомісячна премія в максимальному розмірі 289% від встановленого посадового окладу.

Встановлено виплачувати щомісячну премію в максимальному розмірі від встановленого посадового окладу відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 27 січня 2021 року № 248/612.

Встановлено виплачувати надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65% від встановленого посадового окладу, за військове звання та надбавку за вислугу років передбачених наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 27 січня 2021 року № 248/612.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 11.03.2022 року №55 (по стройовій частині) солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , стрільця - снайпера 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону, вважати такими, що вибув 11 березня 2022 року з пункту постійної дислокації в район виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, визначено зняти з котлового забезпечення та видати набір сухих продуктів з розрахунку на 1 (одну) добу.

В період з 01.04.2022 року по 15.05.2022 ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у бойових діях і забезпеченні здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванню збройної агресії, що підтверджується довідкою від 01.09.2022 №7225, яка видана військовою частиною НОМЕР_4 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 28.06.2022 року №164 (по стройовій частині) солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , стрільця - снайпера 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону, вважати такими, що з 28 червня 2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою сержанта резерву 2 запасної роти, ВОС - 121100А, тарифний розряд - 1, ШПК - "молодший сержант" з відповідним посадовим окладом.

Визначено виплачувати щомісячну премію в максимальному розмірі від встановленого посадового окладу відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Міністра оборони України від 04 березня 2022 року № 248/1210.

Визначено виплачувати надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65% від встановленого посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 27 січня 2021 року № 248/612.

З 15.05.2022 по 11.08.2022 знаходився у резервній роті НОМЕР_3 бригади (дислокація місто Дніпро), так як за рапортом командира, проводилась службова перевірка Міністерством оборони України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 15.07.2022 року №181 (по стройовій частині) солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , сержанта резерву 2 запасної роти, вважати таким, що 15 липня 2022 року самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації. Визначено виключити з котлового забезпечення, з грошового та речового забезпечення військової частини з 15 липня 2022 року.

Отже, під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_4 ОСОБА_1 перебував на повному котловому, грошовому та речовому забезпеченні відповідної військової частини.

В той же час, будь-яких відомостей про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_4 матеріали справи не містять.

Більше того, військова частина НОМЕР_4 не є стороною по справі.

З 12.08.2022 року позивач переведений такелажником до в/ч НОМЕР_6 , зарахований до списків відповідної військової частини та на всі види забезпечення.

Відповідно з цього часу позивач перебував на грошовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 .

Надаючи правову оцінку відповідним правовідносинам суд зазначає наступне.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість захисту, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Так, згідно з Положенням про Департамент фінансів МОУ до основних функції Департаменту фінансів Міністерства оборони України можна віднести:

1. Бюджетне планування і формування участь у формуванні бюджетних запитів МОУ; планування видатків за бюджетними програмами у сфері оборони; розподіл бюджетних асигнувань між розпорядниками коштів нижчого рівня; підготовка пропозицій щодо змін до кошторисів;

2. Фінансове забезпечення Збройних Сил та інших складових МОУ організація фінансування грошового забезпечення військовослужбовців, заробітної плати працівників; фінансування соціальних виплат, компенсацій, допомог; забезпечення виплат при звільненні з військової служби;

3. Бухгалтерський облік і фінансова звітність організація та методологічне керівництво бухгалтерським обліком у системі МОУ; складання та подання фінансової і бюджетної звітності; контроль правильності ведення обліку в підпорядкованих фінансових органах;

4. Контроль за використанням бюджетних коштів внутрішній фінансовий контроль; аналіз ефективності та цільового використання коштів; запобігання фінансовим порушенням; участь у фінансових перевірках та аудитах;

5. Нормативно-методичне забезпечення розробка та погодження проєктів наказів, інструкцій, методичних рекомендацій з фінансових питань; участь у підготовці проєктів нормативно-правових актів у сфері оборонних фінансів; надання роз`яснень фінансовим органам військових частин;

6. Взаємодія з іншими органами взаємодія з Міністерством фінансів, Державною казначейською службою, Рахунковою палатою; супровід бюджетних процедур у Верховній Раді (у межах компетенції); участь у роботі міжвідомчих комісій;

7. Фінансове забезпечення оборонних програм фінансування програм розвитку озброєння, військової техніки; контроль фінансування державного оборонного замовлення (у межах повноважень).

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення).

Згідно з Положенням матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 242 Положення визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»).

Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Інструкція).

Згідно з положенням розділу І Інструкції грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується:

Військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини).

Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

У разі виникнення спірних питань щодо нарахування належного грошового забезпечення фінансові органи до з`ясування (уточнення) у фінансовому органі вищого рівня порядку виплати здійснюють виплату безспірно належного військовослужбовцю грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, відрядженим до органів державної влади, на підприємства, в установи, організації, у вищі навчальні заклади (далі - державні органи, установи та організації) із залишенням на військовій службі, прикомандированим до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування або сформованих ними органів (далі - Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування) із залишенням на військовій службі, а також направленим для проходження служби в інші військові формування, правоохоронні органи, правоохоронні органи спеціального призначення, спеціально уповноважений орган з питань цивільного захисту, спеціалізований державний орган транспорту, орган кримінально-виконавчої системи, державні органи та податкову міліцію (далі - військові формування та правоохоронні органи), якщо вони до дня відрядження (прикомандирування, направлення) не отримали грошового забезпечення за поточний місяць, виплата належного грошового забезпечення здійснюється до дня виключення зі списків особового складу у зв`язку з відрядженням (прикомандируванням, направленням) включно з урахуванням часу, необхідного для проїзду до нового місця служби.

Грошове забезпечення (заробітна плата) цим військовослужбовцям виплачується за місцем відрядження, служби (прикомандирування) у порядку та розмірах, визначених законодавством.

Роз`яснення з питань застосування норм цієї Інструкції та інших нормативно-правових актів з питань виплати грошового забезпечення надаються директором Департаменту фінансів Міністерства оборони України та іншими посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до законодавства України.

Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, командир (начальник) військової частини здійснює керівництво проходженням військової служби підлеглих військовослужбовців та приймає обов`язкові для виконання накази з питань їх служби.

Згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, грошове забезпечення військовослужбовців виплачується у розмірах та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України, на підставі наказів командирів військових частин, які визначають індивідуальні умови та підстави виплати (посада, звання, період служби, додаткові види грошового забезпечення).

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне повторити, що відповідно до статей 2, 22, 48 Бюджетного кодексу України, розпорядником бюджетних коштів є бюджетна установа, яка в межах наданих асигнувань безпосередньо бере бюджетні зобов`язання та здійснює видатки, у тому числі виплати фізичним особам. Виплата грошового забезпечення здійснюється через розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, якими у системі Міністерства оборони України є відповідні військові частини, установи та органи військового управління.

Згідно з Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, військовослужбовець проходить службу у конкретній військовій частині, яка здійснює щодо нього кадрові, адміністративні та фінансові повноваження, зокрема пов`язані з нарахуванням і виплатою грошового забезпечення та проведенням розрахунків при звільненні.

Таким чином, у спорах щодо нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям належним відповідачем є військова частина (установа, орган військового управління), у якій військовослужбовець проходив службу. Саме така військова частина виступає розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та суб`єктом владних повноважень, який безпосередньо здійснює нарахування, виплату грошового забезпечення і приймає індивідуальні управлінські рішення щодо конкретних військовослужбовців.

Центральні органи військового управління та структурні підрозділи Міністерства оборони України, у тому числі Департамент фінансів МОУ, здійснюють функції бюджетного планування, розподілу, методичного та організаційного забезпечення фінансування, а також контролю за цільовим використанням бюджетних коштів. Водночас такі органи не приймають індивідуальних рішень щодо нарахування чи виплати грошового забезпечення конкретним військовослужбовцям і не перебувають з ними у безпосередніх публічно-службових правовідносинах.

Саме командир військової частини уповноважений видавати індивідуальні накази про нарахування та виплату грошового забезпечення, премій, індексації та інших передбачених законодавством виплат. Відтак військова частина є тим суб`єктом владних повноважень, дії або бездіяльність якого можуть бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, Департамент фінансів Міністерства оборони України, хоча й є суб`єктом владних повноважень у розумінні статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не наділений повноваженнями щодо індивідуального нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, що належить виключно до компетенції фінансових органів військових частин як розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Отже, оскаржувані дії чи бездіяльність не належать до сфери компетенції Департаменту фінансів МОУ, у зв`язку з чим він є неналежним відповідачем у цій справі.

При цьому, звертаючись до суду з позовом до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, позивач не навів жодних відомостей та не надав жодних доказів на підтвердження того, що він проходив службу у цьому структурному підрозділі або що між ним та зазначеним відповідачем існували спірні публічно-правові правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, грошове та інші види забезпечення позивач отримував у військових частинах, у яких він безпосередньо проходив службу.

Посилання позивача на практику Верховного Суду щодо визначення належного відповідача суд визнає нерелевантними, оскільки наведені правові позиції сформульовані за інших фактичних обставин та стосуються відмінного предмета спору, що унеможливлює їх формальне або механічне застосування до спірних правовідносин у цій справі.

Суд також зазначає, що його завданням не є створення «справедливості» як абстрактної категорії. Суд здійснює правосуддя шляхом захисту конкретно порушеного права, реалізуючи конституційні гарантії, передбачені Конституцією України та законами України, і не наділений повноваженнями формувати нові права або підміняти собою органи державної влади у здійсненні їх управлінських чи дискреційних повноважень.

Право на судовий захист передбачає звернення до суду у разі порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права чи законного інтересу, а також обрання належного способу захисту і визначення належного відповідача. Суд, ухвалюючи рішення, не «винаходить» справедливість, а забезпечує відновлення правопорядку у спосіб, визначений законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» наголошено на обов`язку сторін добросовісно користуватися процесуальними правами. Принцип диспозитивності судового процесу зумовлює неприпустимість зловживання такими правами, у тому числі шляхом подання позовів без належного визначення предмета спору, відповідача чи належної доказової бази.

Статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують право на доступ до суду та ефективний засіб юридичного захисту. Водночас ефективність такого захисту передбачає пред`явлення вимог, які відповідають змісту порушеного права, характеру правопорушення та суб`єкту, уповноваженому усунути відповідне порушення.

Застосовуючи процесуальні норми, суд зобов`язаний дотримуватися балансу між недопущенням надмірного формалізму та забезпеченням обов`язковості процесуальних вимог, установлених законом, оскільки їх ігнорування або довільне тлумачення підриває принцип правової визначеності.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодного індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, який би підтверджував відмову у виплаті середнього грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів, або свідчив про вчинення відповідачем оскаржуваних дій чи допущення протиправної бездіяльності.

За відсутності індивідуального рішення, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які породжують правові наслідки для позивача, відсутній предмет судового контролю в розумінні адміністративного судочинства. Такий підхід узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду щодо недопустимості розгляду абстрактних, декларативних чи гіпотетичних позовів.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів звернення позивача до відповідної військової частини, у якій він проходив службу, із заявами, рапортами чи іншими зверненнями щодо нарахування та виплати грошового забезпечення або компенсації втрати частини доходів, так само як і доказів відмови у задоволенні таких звернень чи залишення їх без розгляду.

За таких обставин позивачем не доведено факту виникнення спірних публічно-правових відносин із належним суб`єктом владних повноважень та не підтверджено наявності порушеного права станом на момент звернення до суду. Звернення до суду за відсутності таких умов фактично набуває превентивного або декларативного характеру, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та суперечить принципу правової визначеності.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності адміністративного процесу обов`язок доведення зазначених обставин покладається саме на позивача. Невиконання цього обов`язку не може бути усунуте шляхом процесуальної активності суду.

З огляду на викладене, відсутність у матеріалах справи доказів звернення позивача до належного відповідача, відмови у задоволенні такого звернення, а також індивідуального акта чи підтвердженої бездіяльності суб`єкта владних повноважень є самостійною та достатньою підставою для висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовна заява задоволенню не підлягає, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України про стягнення коштів, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2025.

Суддя Панченко Н.Д.