Справа № 300/1671/25
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" грудня 2025 р. справа № 300/1671/25

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправним та скасування рішень від 22.01.2025, від 14.02.2025, зобов`язання до вчинення дій, -

Виклад позицій сторін. Процесуальні дії та рішення суду.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 1, ГУ ПФ України в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач 2, ГУ ПФ України в Херсонській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 3, ГУ ПФ України в Донецькій області), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в призначенні пенсії № 34 від 22.01.2025; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії № 34 від 14.02.2025; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу наступні періоди: 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 11.07.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, з 19.03.2004 по 12.06.2004, з 04.08.2004 по 14.12.2004, з 16.02.2005 по 27.04.2005, з 14.05.2005 по 15.11.2005 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 15.01.2025 та від 07.02.2025.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 15.01.2025 звернулася через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком. Вказана заява за принципом екстериторіальності передана та розглянута ГУ ПФ України в Херсонській області, яке прийняло рішення № 34 від 22.01.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком. 07.02.2025 позивач знову звернулася через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком. Вказана заява за принципом екстериторіальності передана та розглянута ГУ ПФ України в Донецькій області, яке прийняло рішення № 34 від 14.02.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком. Підставою для прийняття вищевказаних рішень про відмову в призначенні пенсії вказано те, що страховий стаж позивача становить 19 років 07 місяців 10 днів, при необхідних 31 рік. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 11.07.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, з 19.03.2004 по 12.06.2004, з 04.08.2004 по 14.12.2004, з 16.02.2005 по 27.04.2005, з 14.05.2005 по 15.11.2005 на території Російської Федерації, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Позивач вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи на території Російській Федерації, оскільки період роботи позивача в Російській Федерації підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 14.07.1983. При цьому такий період трудової діяльності мав місце в період дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Ухвалою від 18.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

01.04.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФ України в Донецькій області від 01.04.2025 на позовну заяву. У відзиві відповідач 3 заперечив проти задоволення позову. Представник відповідача 3 вказав, що за результатом розгляду заяви позивача від 07.02.2025 позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи після 01.01.1992 на території Російської Федерації. Так, з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023. Таким чином, враховуючи припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, згідно якого проводилось взаємне визнання та зарахування стажу, стаж роботи на території Російської Федерації не враховується до страхового стажу. Представник відповідача 3 просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 28-77).

02.04.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФ України в Херсонській області від 02.04.2025 на позовну заяву. У відзиві відповідач 2 заперечив проти задоволення позову. Так, представник відповідача 2 зазначив, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.01.2025 ГУ ПФ України в Херсонській області прийняло рішення № 34 від 22.01.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком. Страховий стаж позивача становить 19 років 07 місяців 10 днів, оскільки до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 11.07.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, з 19.03.2004 по 12.06.2004, з 04.08.2004 по 14.12.2004, з 16.02.2005 по 27.04.2005, з 14.05.2005 по 15.11.2005 на території Російської Федерації, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Окрім цього, представник відповідача 2 звернув увагу на те, що позивач не підтвердив сплату страхових внесків за вказані періоди роботи на території Російської Федерації. Представник відповідача 2 просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 78-115).

03.04.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФ України в Івано-Франківській області № 0900-0803-8/17048 від 28.03.2025 на позовну заяву. У відзиві відповідач 1 заперечив проти задоволення позову. Представник відповідача 1 вказав на правомірність прийнятих рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 34 від 22.01.2025 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 34 від 14.02.2025 про відмову в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж позивача становить 19 років 07 місяців 10 днів, при необхідних 31 рік. Позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи після 01.01.1992 на території Російської Федерації, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023. Також позивач не надала жодних документів в підтвердження сплати страхових внесків за періоди роботи на території Російської Федерації. Представник відповідача 1 просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 116-161).

Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.01.2025 звернулася через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 35-37). До заяви від 15.01.2025 позивач долучила копії: паспорта громадянина України; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; свідоцтва про шлюб; трудову книжку серії НОМЕР_1 від 14.07.1983; диплому № НОМЕР_2 від 13.07.1983; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 29.10.2020 № 7.

За результатом розгляду заяви від 15.01.2025 ГУ ПФ України в Херсонській області прийняло рішення від 22.01.2025 № 34 про відмову у призначенні пенсії. Згідно вказаного рішення від 22.01.2025 № 34 страховий стаж позивача становить 19 років 07 місяців 10 днів, при необхідних 31 рік. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.07.1983, а саме: з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 11.07.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, на території Російської Федерації, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991 (а.с. 18-20).

07.02.2025 позивач звернулася через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 42-44).

За результатом розгляду заяви від 07.02.2025 ГУ ПФ України в Донецькій області прийняло рішення від 14.02.2025 № 34 про відмову у призначенні пенсії. Згідно вказаного рішення від 14.02.2025 № 34 страховий стаж позивача становить 19 років 07 місяців 10 днів, при необхідних 31 рік. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи на підприємства Російської Федерації згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.07.1983, а саме: з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 11.07.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, оскільки Україна з 19.06.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Дата, з якої позивач матиме право на пенсійну виплату з 18.10.2029 (а.с. 45-46).

Вважаючи протиправними рішення ГУ ПФ України в Херсонській області № 34 від 22.01.2025 та ГУ ПФ України в Донецькій області № 34 від 14.02.2025 про відмову в призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить суд скасувати вищевказані рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язати ГУ ПФ України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу наступні періоди: з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 11.07.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, з 19.03.2004 по 12.06.2004, з 04.08.2004 по 14.12.2004, з 16.02.2005 по 27.04.2005, з 14.05.2005 по 15.11.2005 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 15.01.2025 та від 07.02.2025.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Частиною четвертою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 від 25.09.1997 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 51-56).

Як встановлено судом вище, позивач на час звернення до пенсійного органу із первинною заявою від 15.01.2025 про призначення пенсії за віком досягла віку 60 років.

Щодо дотримання умов закону для призначення пенсії за віком в частині наявності в позивача страхового стажу, то судом встановлено, що згідно розрахунку стажу страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 роки 07 місяців 10 днів, до якого не зараховано періоди роботи на території Російської Федерації (а.с. 41).

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.07.1983, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 01.09.1980 по 11.07.1983 навчалася в Івано-Франківсьокму ПТУ № 3; з 18.07.1983 по 26.10.1998 працювала на Прикарпатському меблевому комбінаті ім. 50-річчя Великої Жовтневої революції; з 01.01.1999 по 04.11.1999 працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Галхімсервіс»; з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 11.07.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, з 19.03.2004 по 12.06.2004, з 04.08.2004 по 14.12.2004, з 16.02.2005 по 27.04.2005, з 14.05.2005 по 15.11.2005 працювала в філіалі 10-й Автобусний парк ГУП «Мосгортранс» в місті Москва Російської Федерації на посаді кондуктора; з 06.11.2006 по 27.12.2007 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ласка І.Ф.» (а.с. 56-72).

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_1 від 14.07.1983 заповнена коректно та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнята на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Відповідно до рішеннь ГУ ПФ України в Херсонській області № 34 від 22.01.2025 та ГУ ПФ України в Донецькій області № 34 від 14.02.2025 про відмову в призначенні пенсії, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 11.07.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003 на території Російської Федерації, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при цьому до страхового стажу зараховується період роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.

Отже, єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи на території Російської Федерації слугувала обставина припинення участі Російської Федерація та України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд критично оцінює такі мотиви відмови відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про міжнародні договори України припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м.Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України слід дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Також судом враховано, що Україна вжила заходів щодо денонсації Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 лише в листопаді 2022, і вказана угода припинила свою дію для України 19 червня 2023 року. Предметом цього спору є правова оцінка рішенню територіального пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні періоду роботи позивача в Російській Федерації до трудового (страхового) стажу, що дає право на пенсію в Україні, в період чинності такого міжнародного договору.

Суд вважає, з огляду на викладені вище мотиви, що відмова в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на території Російської Федерації з вказаних в рішеннях ГУ ПФ України в Херсонській області № 34 від 22.01.2025 та ГУ ПФ України в Донецькій області № 34 від 14.02.2025 підстав, є протиправною, оскільки ОСОБА_1 працювала в Російській Федерації в періоди під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому позивач мала легітимні очікування щодо зарахування таких періодів до страхового стажу, які дають право на пенсійне забезпечення.

Щодо зазначених представниками відповідачів у відзивах на позовну заяву доводів про відсутність доказів сплати позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, то суд звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово в своїх постановах вказував на те, що обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача. При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків (постанови від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі № 373/2265/16-а).

Верховний Суд в постанові від 18.11.2022, за результатом розгляду справи № 560/3734/22, зазначив:

…95. Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

96. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

97. З огляду на те, що судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів (трудової книжки позивачки тощо) встановлено, що позивачка працювала на ЗАТ Тиротекс з 22 травня 1982 року по 25 серпня 1984 року, їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата за період її роботи на вказаному підприємстві в період з вересня 1982 року по серпень 1984 року і було здійснено утримання до Фонду соціального страхування Республіки Молдова, то колегія суддів Верховного Суду вважає, що дії і рішення відповідача щодо відмови у зарахуванні вказаного періоду під час розгляду заяви позивачки про призначення пенсії є протиправними.

98. При цьому, судами попередніх інстанцій було обґрунтовано зазначено те, що відповідачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних доказів щодо недостовірності інформації стосовно стажу роботи позивачки у період з вересня 1982 року по серпень 1984 року на ЗАТ Тиротекс. Крім того, відсутність відповіді від Національної Каси Соціального Страхування Республіки Молдова на поданий відповідачем запит щодо підтвердження позивачки за період вересня 1982 року по серпень 1984 року не є підставою для неврахування спірного страхового стажу при призначенні позивачці пенсії.

99. Зазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі № 677/277/17 та від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, про що обґрунтовано було зазначено позивачкою у відзиві….

Також суд вважає за необхідне врахувати той факт, що отримання будь-якої додаткової інформації чи документів щодо підтвердження сплати страхових внесків із заробітної плати, отриманої за час роботи в Російській Федерації, є неможливим або суттєво ускладненим, оскільки з 24.02.2022, у відповідь на акт збройної агресії Російської Федерації проти України, Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з Російською Федерацією відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.

Суд переконаний в тому, що в такій соціальній сфері суспільних правовідносин як пенсійне забезпечення, тим паче враховуючи збройну агресію Російської Федерації проти України та пов`язані з цією обставиною правові та фактичні труднощі в отриманні інформації про страховий стаж за період трудової діяльності в Російській Федерації, буде непропорційним обмеження такого права особи через те, що вона не довела факт сплати її колишнім роботодавцем страхових внесків до пенсійного фонду Російської Федерації (тим більше за відсутності доказів того, що такі страхові внески не сплачувалися і особа знала про це і не вчиняла жодних дій на усунення такого порушення страхувальником тощо), контроль за справлянням яких покладено на державу в особу компетентних на це її державних органів. Перекладення на фізичну особу доведення таких обставин щодо сплати страхових внесків для врахування певних періодів трудової діяльності до страхового стажу як передумови для призначення їй пенсії за віком, за факту невчинення пенсійним органом дій щодо перевірки таких обставин (незалежно від наявності причин через які вони не вчинені), при наявності належних записів у трудовій книжці щодо періодів трудової діяльності особи, не може бути визнано судом правомірним втручанням в її право на пенсійне забезпечення, оскільки покладає на особу індивідуальний надмірний тягар.

Окрім цього, в спірних рішеннях ГУ ПФ України в Херсонській області № 34 від 22.01.2025 та ГУ ПФ України в Донецькій області № 34 від 14.02.2025 про відмову в призначенні пенсії відсутні будь-які зауваження щодо відсутності доказів сплати позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, а зазначено лише про припинення участі Російської Федерація та України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені судом обставини, з огляду на критерії правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень, вказують на протиправність дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території Російської Федерації.

З огляду на викладене, суд вважає, що рішення ГУ ПФ України в Херсонській області № 34 від 22.01.2025 та ГУ ПФ України в Донецькій області № 34 від 14.02.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 потрібно скасувати як протиправні, оскільки такі рішення прийняті без відповідної правої підстави.

Щодо позову в частині зобов`язальної частини, то суд звертає увагу на таке.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд зобов`язати ГУ ПФ України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу наступні періоди: з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 11.07.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, з 19.03.2004 по 12.06.2004, з 04.08.2004 по 14.12.2004, з 16.02.2005 по 27.04.2005, з 14.05.2005 по 15.11.2005 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 15.01.2025 та від 07.02.2025.

Що стосується вищевказаних періодів роботи на території Російської Федерації, то частина з таких періодів зарахована до страхового стажу ОСОБА_1 згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки за неї сплачено страхові внески роботодавцями.

Так, позивачу зараховано до страхового стажу 14 днів за період з 01.07.2001 по 14.07.2001 згідно сплачених страхових внесків Приватним підприємством КАРУМАА, (а.с. 151).

Таким чином, з метою уникнення зарахування одного і того ж періоду роботи в подвійному розмірі, період роботи ОСОБА_1 на території Російської Федерації з 25.01.2001 по 11.07.2001 підлягає зарахуванню до страхового стажу лише в тій частині, яка незарахована пенсійним органом згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 , а саме: з 25.01.2001 по 30.06.2001.

Щодо позову в частині зобов`язання ГУ ПФ України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 15.01.2025 та від 07.02.2025, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1). Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п. 4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п. 4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подала за місцем проживання, тобто до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФ України в Черкаській області, яке й прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Із вказаного можна виснувати, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 від 15.01.2025, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність в позивача права на призначення пенсії за віком, в розумінні Порядок № 22-1, є ГУ ПФ України в Херсонській області, яке перше допустило порушення прав позивача, прийнявши рішення про відмову в призначенні пенсії № 34 від 22.01.2025.

З повторною заявою про призначення пенсії за віком позивач звернулася 07.02.2025, тобто в межах трьохмісячного строку після подання первинної заяви від 15.01.2025 (а.с. 42-44).

Отже, саме ГУ ПФ України в Херсонській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування прийнятого ним протиправного рішення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024 у справі № 460/17257/23.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, керуючись статтею 9 КАС України, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФ України в Херсонській області повторно розглянути подану позивачем заяву від 15.01.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 30.06.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, з 19.03.2004 по 12.06.2004, з 04.08.2004 по 14.12.2004, з 16.02.2005 по 27.04.2005, з 14.05.2005 по 15.11.2005, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В задоволенні позову до Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовити.

Таким чином, позов належить задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В підтвердження понесення судових витрат у справі позивачем подано квитанції від 07.03.2025 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в загальносу розмірі 2422,40 грн. (а.с. 7).

З огляду на часткове задоволення позову та враховуючи, що спір виник внаслідок протиправних рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань кожного відповідача, а саме: з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, по 908,40 грн. (з розрахунку: 1211,20 грн. + (1211,20/2) грн.) судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 34 від 22.01.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 34 від 14.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, вулиця Валентини Крицик, 6, місто Херсон, Херсонська область, 73036) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) від 15.01.2025 про призначення пенсії за віком, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому судовому рішенні, та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.08.2000 по 30.10.2000, з 01.11.2000 по 11.11.2000, з 25.01.2001 по 30.06.2001, з 19.09.2001 по 10.12.2001, з 15.02.2002 по 25.04.2002, з 15.05.2002 по 12.07.2002, з 15.10.2002 по 25.12.2002, з 25.01.2003 по 15.03.2003, з 14.05.2003 по 12.07.2003, з 06.09.2003 по 22.12.2003, з 19.03.2004 по 12.06.2004, з 04.08.2004 по 14.12.2004, з 16.02.2005 по 27.04.2005, з 14.05.2005 по 15.11.2005.

Відмовити в задоволенні решти позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відмовити в позові до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, вулиця Валентини Крицик, 6, місто Херсон, Херсонська область, 73036) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, площа Соборна, 3, місто Слов`янськ, Донецька область, 84121) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, код ЄДРПОУ - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, , вулиця Валентини Крицик, 6, місто Херсон, Херсонська область, 73036.

Відповідач 3: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , площа Соборна, 3, місто Слов`янськ, Донецька область, 84121.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.