Справа № 380/20663/25
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 рокусправа № 380/20663/25 м.Львів
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/20663/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, викладену у відповіді від 07 жовтня 2025 року, у наданні позивачу інформації про перетин державного кордону України;

- зобов`язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацію про дату та час його перетину державного кордону України за період з 01.09.2025 по 30.09.2025 включно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.09.2025 позивач подав до Державної прикордонної служби України електронний інформаційний запит відповідно до статті 34 Конституції України, статті 11 Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації».

У запиті заявник просив надати інформацію про дату та час перетину державного кордону України ним особисто за період з 1 по 30 вересня 2025 року.

07.10.2025 відповідач, розглянувши звернення, що надійшло з контактного центру, відмовив у наданні запитуваної інформації.

У відповіді зазначено, що надання відомостей про перетин державного кордону неможливе через відсутність у запиті реквізиту «громадянство», що, на думку відповідача, унеможливило проведення однозначної ідентифікації особи.

Водночас, у самому запиті заявник уже зазначив паспорт громадянина України, що безпосередньо підтверджує його громадянство, і навів усі інші реквізити, які перелічені в абз. 2 пункту 12 Положення про базу даних осіб, що перетнули державний кордон України.

Заявник вважає, що така відмова у наданні інформації є протиправною.

Механізм формування та ведення бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», загальні засади функціонування Бази даних і порядок її використання визначені Положенням про Базу даних, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 року №614.

Позивач у своєму запиті від 30.09.2025 року надав повний обсяг ідентифікаційних даних, які дозволяють однозначно встановити його особу, включаючи: прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, адресу проживання, паспорт громадянина України, паспорт для виїзду за кордон, РНОКПП, телефон та електронну адресу.

Посилання відповідача на відсутність у запиті реквізиту «громадянство» є безпідставним і надуманим, оскільки саме зазначення в запиті паспортів громадянина України (внутрішнього та закордонного) вичерпно підтверджує належність особи до громадянства України.

Спірна відмова свідчить про порушення відповідачем принципу відкритості та добросовісності в діяльності органів влади, а отже, має бути визнана протиправною, із зобов`язанням відповідача надати позивачу запитувану інформацію про перетин ним державного кордону за період з 01.09.2025 по 30.09.2025 включно.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що відповідь на звернення позивача було надано встановленим порядком за вихідним реєстраційним номером № 19/ Л-25612/27833 від 07.10.2025 на електронну адресу вказану у запиті.

Під час розгляду зазначеного звернення встановлено, що у тексті позивач не зазначив громадянство особи, стосовно якої запитувалась інформація, а надав лише серію паспортного документа та його номер, а саме: «паспорт № НОМЕР_1 виданий 05.07.2019 органом 4651; закордонний паспорт НОМЕР_2 » без зазначення назви держави, яка його видала або вказівки на громадянство. З огляду на це заявнику ОСОБА_1 посадовою особою Головного центру листом було повідомлено про неможливість надання інформації про перетинання державного кордону України ним особисто, оскільки у зверненні не було зазначено обов`язкового реквізиту для пошуку у відповідній Базі даних, а саме: «Громадянство» особи, що унеможливлює проведення її однозначної ідентифікації.

Відповідно до пункту 12 Положення № 614, ідентифікація осіб (пошук інформації в Базі даних) здійснюється за наявності таких обов`язкових реквізитів:

прізвище, власне ім`я особи (для громадян України - українськими літерами та/ або латинськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами); дата народження (у форматі «дд.мм.рррр»); громадянство особи.

Таким чином, громадянство є обов`язковим ідентифікаційним реквізитом, за яким здійснюється пошук відомостей у Базі даних про перетинання державного кордону України. Без зазначення цього реквізиту пошук у Базі даних не можливий. Номер паспортного документа в Базі даних відображається лише після результату пошуку стосовно конкретно зазначеної особи та є додатковим реквізитом.

В запиті не було зазначено державу що видала паспортний документ, а саме паспорт громадянина України, а було зазначено лише номери паспортних документів, а саме: «паспорт № НОМЕР_1 виданий 05.07.2019 органом 4651; закордонний паспорт НОМЕР_2 », що не дає однозначно ідентифікувати громадянство особи, оскільки зазначені реквізити не є самостійним підтвердженням належності до певної країни.

Номер паспортного документа сам по собі не є підтвердженням громадянства, але сам паспорт є документом, що підтверджує громадянство. Належність до громадянства підтверджується наявністю одного з перелічених документів, таких як паспорт громадянина України, паспорт для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка або дипломатичний/службовий паспорт.

Враховуючи зазначене та з урахуванням запиту, який був надісланий позивачем від 30.10.2025 інформація про громадянство особи відсутня, а отже не є можливим здійснення пошуку інформації в Базі даних.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що 17.10.2025 відкрито спрощенне позовне провадження в даній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

30.09.2025 позивач подав до Державної прикордонної служби України електронний інформаційний запит, в якому зазначено:

«Державна прикордонна служба України

Заявник: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 тел. НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт № НОМЕР_1 виданий 05.07.2019 органом 4651 закордонний паспорт НОМЕР_2

ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЗАПИТ

(термін відповіді 5 днів)

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію», кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

З метою підтвердження дат службового відрядження та відповідно до статті 34 Конституції України,

прошу надати:

1. Інформацію про дату та час перетину державного кордону мною, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий 05.07.2019 органом 4651; закордонний паспорт НОМЕР_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 , продовж 01.09.2025 - 30.09.2025 включно.

Відповідь прошу надати на мою електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

07.10.2025 відповідач, розглянувши вказаний запит позивача, надав позивачу відповідь в якій зазначено:

«У межах повноважень, наданих Адміністрацією Держприкордонслужби, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, розглянуто Ваше звернення, яке надійшло з Державної міграційної служби України щодо надання відомостей про перетинання державного кордону України.

Повідомляємо, що Головний центр не може надати таку інформацію, оскільки не зазначені обов`язкові реквізити «громадянство», що унеможливлює проведення однозначної Вашої ідентифікації.

Механізм формування, ведення та засади функціонування бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі - База даних), визначені Положенням про цю Базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення ідентифікація осіб (пошук інформації в Базі даних) здійснюється за наявності таких обов`язкових реквізитів:

прізвище, власне ім`я особи (для громадян України - українськими літерами та/або латинськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами);

дата народження (у форматі «дд.мм.рррр»);

громадянство особи.

Враховуючи зазначене вище повідомляємо, що наявна запитувана інформація стосовно Вас буде надана у разі надходження на адресу Адміністрації Держприкордонслужби підписаного та належним чином оформленого запиту з урахуванням вимог пункту 12 Положення».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що на думку позивача відповідач протиправно відмовив в наданні запитуваної інформації, як наслідок позивач просить зобов`язати відповідача надати запитувану інформацію.

Судом враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірної відмови та зобов`язання вчини певні дії з наступних підстав, згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно із ст. 5 Закону України Закону України «Про інформацію» (в редакції на час спірних правовідносин):

1. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно із ст. 11 цього ж Закону:

1. Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

2. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення повноважень щодо верифікації та моніторингу державних виплат не потребує згоди фізичних осіб на отримання та обробку персональних даних.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (в редакції на час спірних правовідносин):

1. Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

2. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 3 цього ж Закону, право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно ст. 4 цього Закону, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах:

1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;

2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;

3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Згідно ст. 5 цього ж Закону, доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації:

в офіційних друкованих виданнях;

на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет;

на єдиному державному веб-порталі відкритих даних;

на інформаційних стендах;

будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ст. 12 цього ж Закону, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно ст. 13 цього ж Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

2. До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

3. На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

4. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно ст. 14 цього ж Закону, розпорядники інформації зобов`язані:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно із ст. 19 цього ж Закону, оформлення запитів на інформацію.

1. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

2. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

3. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

4. Письмовий запит подається в довільній формі.

5. Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

6. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

7. У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, обов`язково зазначивши в запиті своє ім`я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала.

Згідно ст. 22 цього ж Закону, відмова та відстрочка в задоволенні запиту на інформацію.

1. Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

2. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

3. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

4. У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

5. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

6. Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

7. У рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку;

3) причини, у зв`язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк;

4) строк, у який буде задоволено запит;

5) підпис.

Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (в редакції на час спірних правовідносин), затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27.09.2022 за № 614, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, визначає механізм формування та ведення бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі - База даних), загальні засади функціонування Бази даних і порядок її використання.

Згідно із п. 9 цього ж Положення, у Базі даних обробляється така інформація:

1) загальні відомості про особу, яка перетнула державний кордон України, в`їхала на тимчасово окуповану територію України або виїхала з такої території (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), число, місяць, рік народження, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності), стать, громадянство);

2) реквізити документів, що дають право на перетинання державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з такої території (тип, серія та/або номер документа, що посвідчує особу), реквізити візи та інші реквізити з документів, що підтверджують право на перетинання державного кордону України;

3) напрямок перетинання державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію або виїзду з такої території;

4) відібрані біометричні дані іноземців та осіб без громадянства;

5) системна інформація (дата і час внесення інформації, прізвище та ініціали користувача, системне ім`я користувача, назва пункту пропуску (пункту контролю, контрольного пункту в`їзду-виїзду), мітка про ідентифікацію особи за базами даних доручень уповноважених державних органів, інших баз даних.

Згідно із п. 10. Цього ж Положення, інформація вноситься до Бази даних із застосуванням приладів для автоматичного зчитування інформації, приладів для фіксації біометричних даних або в ручному режимі.

Згідно із п. 11. Цього ж Положення, відомості про прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи вносяться до Бази даних:

про громадян України - латиницею, а в разі відсутності в документах на право перетинання державного кордону машинозчитуваної зони - літерами українського алфавіту з транслітерацією латиницею, відповідно до правил транслітерації;

для іноземців та осіб без громадянства - латиницею.

Згідно із п. 12. Цього ж Положення, ідентифікація осіб, (пошук інформації в Базі даних) здійснюється за наявності таких обов`язкових реквізитів:

прізвище, власне ім`я особи (для громадян України - українськими літерами та/або латинськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами);

дата народження (у форматі «дд. мм.рррр»);

громадянство особи.

Додатково можуть бути застосовані інші наявні реквізити.

Згідно із п. 15. Цього ж Положення, кожна особа, інформація про яку (персональні дані якої) внесені до Бази даних, має право на безоплатне отримання своїх персональних даних. Запит на отримання інформації з Бази даних повинен відповідати вимогам статті 16 Закону України «Про захист персональних даних».

Інформація надається власником Бази даних або Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України також здійснюється обробка інформації в Базі даних (редагування (зміна, доповнення), внесення, скасування).

Згідно із ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції на час спірних правовідносин):

1. Порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат та орган державного фінансового контролю під час здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

2. Доступ до персональних даних третій особі не надається, якщо зазначена особа відмовляється взяти на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання вимог цього Закону або неспроможна їх забезпечити.

3. Суб`єкт відносин, пов`язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних.

4. У запиті зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника);

2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника);

3) прізвище, ім`я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит;

4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних;

5) перелік персональних даних, що запитуються;

6) мета та/або правові підстави для запиту.

5. Строк вивчення запиту на предмет його задоволення не може перевищувати десяти робочих днів з дня його надходження.

Протягом цього строку володілець персональних даних доводить до відома особи, яка подає запит, що запит буде задоволено або відповідні персональні дані не підлягають наданню, із зазначенням підстави, визначеної у відповідному нормативно-правовому акті.

Запит задовольняється протягом тридцяти календарних днів з дня його надходження, якщо інше не передбачено законом.

6. Суб`єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб`єкта відносин, пов`язаних з персональними даними, за умови надання інформації, визначеної у пункті 1 частини четвертої цієї статті, крім випадків, установлених законом.

По суті даного спору, суд зазначає, що такий виник через формулювання спірної відмови відповідача у наданні позивачу запитуваної інформації щодо себе.

Відповідач відмовив позивачу у надання запитуваної інформації, оскільки позивачем не зазначені обов`язкові, на думку відповідача, реквізити запиту, а саме і лише - «громадянство» позивача, що унеможливлює проведення однозначної його ідентифікації.

У контексті обставин цієї справи треба зазначити, що позивач, з огляду на наведене правове регулювання, має право звернутися із відповідним запитом, а також має право очікувати і своєчасно отримати належну відповідь.

Наведені вимоги законодавства не зобов`язують позивача зазначати у відповідному запиті саме своє «громадянство». Пункт 12 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», також не зобов`язує позивача зазначати саме своє «громадянство» у відповідному запиті.

Відповідач, як розпорядник інформації має надати відповідь на запит. Відповідачем не спростовано, а матеріалами справи підтверджено, порушення відповідачем наведених вимог закону щодо спірної відмови у наданні запитуваної інформації позивачу.

Зміст п. 12. згаданого вище Положення, вказує на дії відповідача - ідентифікація осіб, (пошук інформації в Базі даних), тобто саме відповідачем мають вчинятися такі дії із умовою наявності певних обов`язкових реквізитів.

Крім цього, із врахування обставин справи, що позивач перетинав державний кордон України, тобто у розпорядженні відповідача вже були загальні відомості про особу, яка перетнула державний кордон України, в тому числі і громадянство позивача (п. 9. згаданого вище Положення), відтак спірна відмова є протиправною.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання протиправною спірної відмови та зобов`язання відповідача надати позивачу інформацію про дату та час його перетину державного кордону України за період з 01.09.2025 по 30.09.2025 включно, підлягають задоволенню повністю.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З наведених підстав судом враховуються аргументи позивача та не враховуються заперечення відповідача, відтак позовні вимоги позивача, підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, прим. №107, ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, викладену у відповіді від 07 жовтня 2025 року, у наданні ОСОБА_1 інформації про перетин державного кордону України.

Зобов`язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацію про дату та час його перетину державного кордону України за період з 01.09.2025 по 30.09.2025 включно.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, прим. №107, ) судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5. п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

СуддяГавдик Зіновій Володимирович