Справа № 260/6450/25
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/6450/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного сервісного центру МВС, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного сервісного центру МВС, що виразилася у неповернення посвідчення водія громадянину ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головний сервісний центр МВС повернути ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 24.03.2010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова Іршавського районного суду Закарпатської області №301/1696/24 від 27.05.2024, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік не набрала законної сили, у зв`язку з зупиненням апеляційного провадження у справі. З метою повернення посвідчення водія ОСОБА_1 звернувся до Територіального сервісного центру 2146, однак останнє повернути таке посвідчення відмовилося. Вважає, що така протиправна бездіяльність відповідача порушує його права та інтереси, що захищені положеннями Конституції України.

09 вересня 2025 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позову, в якому з доводами позивача не погоджується, оскільки вважає, що такі суперечать нормам чинного законодавства. Звертає увагу суду на те, що позивач пропустив строк на оскарження постанови Іршавського районного суду Закарпатської області №301/1696/24 від 27.05.2024, що не було враховано судом апеляційної інстанції.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Іршавського районного суду Закарпатської області №301/1696/24 від 27.05.2024 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з правомірністю такої постанови представник позивача оскаржив її в адміністративному порядку. За результатами розгляду поданої апеляційної скарги постановою від 12.12.2024 №301/1696/24 Закарпатський апеляційний суд зупинив апеляційне провадження у справі про адміністративне правопорушення №33/4806/743/24 щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на період проходження військової служби за призовом під час загальної мобілізації.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного сервісного центру МВС, що виразилася у неповерненні раніше вилученого посвідчення водія, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Завданням адміністративного судочинства, в розумінні норм ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, особа може отримати захист своїх прав та інтересів у судовому порядку лише в тому випадку, якщо у спірних відносинах її права та інтереси були порушені (невизнані або оспорювані) відповідачем (певним суб`єктом владних повноважень).

В свою чергу, відповідач, в розумінні ст. 4 КАС України, є суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Одними із основних принципів адміністративного судочинства є передбачений нормами ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін та диспозитивності.

Суть такого полягає в тому, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приймаючи рішення в спірних правовідносинах, суд, відповідно до ст. 9 КАС України, виходить із заявлених позивачем позовних вимог та обраного способу захисту порушеного права.

Питання визначення предмету позову, мотивів на його обґрунтування згідно з нормами КАС України є правом саме позивача, та підлягають самостійному доведенню і встановленню на підставі сукупності доказів з урахуванням принципу змагальність сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування у кожному конкретному випадку.

З позовних вимог вбачається, що саме бездіяльністю Головного сервісного центру МВС України представник ОСОБА_1 обґрунтовує порушення прав позивача. При цьому протиправність такої бездіяльності аргументує виключено нормами Конституції України, а саме статтями 8, 19, 124.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.12.2009 №515 затверджено Інструкцію про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія (далі Інструкція), яка встановлює, в тому числі, порядок повернення та зберігання посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії територіальними сервісними центрами МВС (далі - ТСЦ МВС).

Відповідно до п. 1 розділу XII Інструкції, позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з дати його отримання/винесення та вилучене посвідчення водія надсилається посадовою особою Національної поліції України до ТСЦ МВС за місцем проживання особи, зазначеним у рішенні суду.

Відомості про позбавлення особи права на керування транспортними засобами протягом п`яти робочих днів з дати отримання від органів (підрозділів) Національної поліції України рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами вносяться уповноваженим працівником ТСЦ МВС до ЄДР МВС.

Згідно з п. 2 розділу ХІІ Інструкції, вилучене посвідчення водія особи, позбавленої права на керування транспортними засобами (разом із копією рішення суду), зберігаються в ТСЦ МВС за місцем проживання особи, зазначеної у цьому рішенні.

Для повернення посвідчення водія після закінчення строку позбавлення права на керування транспортними засобами особа подає до ТСЦ МВС, в якому зберігається посвідчення водія, документи, визначені підпунктами 1 - 3 пункту 9 розділу I цієї Інструкції (п. 3 розділу ХІІ Інструкції).

Поряд з цим, п. 10 розділу ХІІ Інструкції встановлено, що на підставі рішення або ухвали апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції про позбавлення особи права на керування транспортними засобами, посвідчення водія повертається особі в день її звернення до ТСЦ МВС без складання іспитів.

Отже, нормами Інструкції передбачено, що вилучене у особи за рішенням суду посвідчення водія зберігається саме в ТСЦ МВС за місцем проживання особи, зазначеної у цьому рішенні, а не в Головному сервісному центрі МВС.

Вказане кореспондується також з Положенням про Головний сервісний центр МВС, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України №142 від 28.02.2025. Зокрема, серед основних завдань та функції Головного сервісного центру МВС відсутні обов`язки щодо зберігання та повернення особі раніше вилученого посвідчення водія.

Повертаючись до заявлених позовних вимог, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень.

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач має конкретизувати, яких саме негативних наслідків він зазнав, яким чином порушуються його права та надати докази та аргументи в підтвердження своїх доводів.

При цьому адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Відсутність порушення суб`єктивних прав особи, навіть у разі, коли рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

Оскаржуючи протиправність бездіяльності Головного сервісного центру МВС, представник позивача жодних доказів та аргументів на підтвердження заявленої позовної вимоги та порушення відповідачем прав чи інтересів позивача не надає. Одне тільки посилання на ст. 8, 19, 124 Конституції України не може гарантувати безумовне задоволення позову.

Так, суд зазначає, що під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Поряд з цим, враховуючи положення Інструкції, суд вважає, що Головний сервісний центр МВС не уповноважений на повернення особі раніше вилученого посвідчення водія, а тому протиправна бездіяльність в даному випадку відсутня. У зв`язку із зазначеним суд не може зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_1 вилучене на підставі рішення суду посвідчення водія, оскільки таке на зберіганні в Головному сервісному центрі МВС не знаходиться.

В постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 802/2678/15-а вказано, що вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, за висновками Верховного Суду обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів саме з боку відповідача та обрання такого способу захисту порушених прав, який би забезпечив відновлення порушених прав. Відсутність порушених прав або законних інтересів з боку відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд вважає, що в даному випадку Головний сервісний центр МВС не порушив права позивача, а тому цей адміністративний позов задоволенню не підлягає.

При цьому суд зазначає, що питання визначення предмету позову, мотивів на його обґрунтування згідно з нормами КАС України є правом саме позивача. Ці питання підлягають самостійному доведенню і встановленню на підставі сукупності доказів з урахуванням принципу змагальність сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування у кожному конкретному випадку. З огляду на зазначене суд звертає увагу позивача на те, що він вправі оскаржити питання щодо правомірності неповернення посвідчення водія шляхом звернення в загальному порядку з позовом до Територіального сервісного центру МВС №2146 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, який в даному випадку уповноважений на зберігання вилученого посвідчення водія.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму заявлених позовних вимог та встановлених судом обставин справ, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного сервісного центру МВС (місцезнаходження: вул. Лук`янівська, буд. 62, м. Київ, 04052, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін