Справа № 420/23585/25
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом приватного підприємства «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 16.07.2025 року надійшла позовна приватного підприємства «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» до Одеської митниці, в якій позивач просить суд визнати протиправними і скасувати Рішення про коригування митної вартості № UA500500/2025/000159/2 від 27.03.2025 року (далі Рішення про коригування) та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000258 від 27.03.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з покликанням на фактичні обставини справи, вказує, що до митної декларації із заявленою декларантом за основним методом митною вартістю зазначених товарів було надано передбачений законодавством необхідний пакет документів на підтвердження її достовірності і обґрунтованості. Попри наявність усіх необхідних документальних підтверджень заявленої позивачем митної вартості, відповідач відмовив у митному оформлені і випуску Товару без сплати митних платежів (надання гарантій) за визначеною саме відповідачем у Рішенні про коригування митною вартістю Товару. При цьому, єдиною справжньою причиною прийняття Рішення про коригування митною вартості є те, що раніше мало місце митне оформлення подібного до СТРАЙК БТ товару за вищою митною вартістю. Інші зауваження у Рішенні про коригування є безпідставними і недоречними, про що більш детально зазначено нижче. Позивач вважає, що протиправність вказаних рішення і картки зумовлена тим, що відповідач не мав правових підстав для визначення митної вартості Товару за другорядними методами і не застосовувати основний метод. Факт цього підтверджується наступним.

21.07.2025 року ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

06.08.2025 року до суду від Одеської митниці надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що адміністративний позов ТОВ «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» не підлягає задоволенню.

Як вказано у відзиві, на виконання вимог статті 54 МКУ під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № 25UA24U6 від 26.03.2025 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000159/2 від 27.03.2025.

Відповідач зазначає, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) № 25UA24U6 від 26.03.2025 містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

На думку відповідача, у рішенні про коригування митної вартості № UA500500/2025/000159/2 від 27.03.2025 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмноінформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

06.08.2025 року від Одеської митниці до суду надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд судовий розгляд справи №420/23585/25 проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

07.08.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

12.08.2025 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення.

14.08.2025 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення.

26.08.2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів про витрати позивача на професійну правничу допомогу.

29.08.2025 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на клопотання про стягнення витрат позивача на правничу допомогу.

01.09.2025 року від представника позивача до суду надійшли заперечення на клопотання.

Ухвалою суду від 31.12.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи № 420/23585/25 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень, пояснень і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено таке.

Приватне підприємство «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» зареєстровано як юридична особа 19.03.2021 (Номер запису: 000020983) та здійснює такі види діяльності за КВЕД: 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами (основний); 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткованням; 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.10 Складське господарство; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.

Судом встановлено, що 30.10.2024 року між компанією NANJING FORAGRO CO., LTD. (продавець) та ТОВ «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» (покупець) укладено контракт № NFA-4-24 згідно якого у порядку і строки, визначені даним Контрактом Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю такий Товар: пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, зазначено у ДОДАТКУ 1, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити Товар.

У Додатку №1 до Контракту було погоджено поставку різних товарів, у т.ч., але не виключно 8 400 літрів СТРАЙК БТ ціною 3,58 долари США за 1 літр на загальну суму 30 072,00 доларів США (рядок 5 таблиці на сторінці 10 Контракту). Передбачені п.2 вказаного додатку умови оплати були змінені згідно з Додатковою угодою №А-1 від 10.01.2025 року до Контракту, при цьому зміни стосувались строків внесення другої частини платежу за товар.

На виконання умов зовнішньоекономічного контракту «NANJING FORAGRO CO., LTD.» поставила ТОВ «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» товар, що зазначено в інвойсах №24UA10FN175-177 вiд 12.01.2025 та 24UA10FN178-181 вiд 12.01.2025.

З метою митного оформлення отриманого товару позивачем для підтвердження їх митної вартості до Одеської митниці було подано митну декларацію № 25UA24U6 від 26.03.2025 року, в якій було визначено митну вартість товарів, що імпортуються, за основним методом - за ціною контракту.

Для підтвердження вказаних у митній декларації № 25UA24U6 від 26.03.2025 року відомостей, до митної декларації, зокрема, було надано, зокрема, нижченаведений перелік документів:

- пакувальний лист (Packing list) №б/н від 12.01.2025 року;

- рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №24UA10FN175-177 вiд 12.01.2025 року;

- рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №24UA10FN178-181 вiд 12.01.2025 року;

- коносамент (Bill of lading) № 285144577 від 12.01.2025 року;

- коносамент (Bill of lading) №285144578 від 12.01.2025 року;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) №б/н від 18.03.2025 року;

- декларацiя про походження товару (Declaration of origin) №S302529 від 13.11.2024 року;

- сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) 25C3201C2022/00013 від 05.03.2025 року;

- сертифiкат про походження товару (Certificate of origin) 25C3201C2022/00014 від 05.03.2025 року;

- банківські платіжні документи, що стосуються товару №42 від 07.11.2024 року, №60 від 13.12.2024 року, №9 від 18.03.2025 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №1803/1 від 18.03.2025 року, №1803/2 від 18.03.2025 року;

- страхові поліси № від 12.01.2025 року, № від 12.01.2025 року;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NFA-4-24 від 30.10.2024 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту);

- копії митних декларацій країни відправлення №00131216 від 12.01.2025 року, № 00131231 від 12.10.2025 року.

Одеською митницею відповідно до частини 3 статті 53 МКУ декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) копію митної декларації країни відправлення ( з перекладом на українську мову згідно ст.254 МКУ).

27.03.2025 року представником ТОВ "Віздом" надіслано комерційну пропозицію постачальника, договори ТЕО, калькуляцію, рахунки на оплату транспортних та експедиційних послуг та лист ТОВ " Віздом" від 27.03.2025 №01 щодо направлених документів і неможливості надання інших документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Одеська митниця за результатами розгляду поданих документів своїм рішенням UA500500/2025/000159/2 від 27.03.2025 року здійснила коригування заявленої позивачем митної вартості товару у сторону збільшення.

Також, Одеська митниця склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000258.

Так, у рішенні № UA500500/2025/000159/2 від 27.03.2025 року відповідачем було вказано таке: «…Документ, що підтверджує вартість перевезення довідка від 18.03.2025 № 1803/1 виданий ТОВ «GLOBAL FORWARDING», яке, згідно наданих до митного оформлення транспортних документів, жодного відношення до здійснення перевезення товару не має так як Перевізник, відповідно наданого CMR від 18.03.2025 № б/н, указано «TRANS TIR LTD». Також слід відмітити, що з огляду на маршрут транспортування товару (Shanghai, China- CONSTANTA, ROMANIA - Україна) при умовах поставки CFR CONSTANTA, експедитор повинен надавати в порту CONSTANTA послуги з розвантаження, перевантаження та обробки товару, пов`язану з його транспортуванням. Разом з тим, розмір витрат (числове значення) на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України не включено декларантом до графи 21 декларації митної вартості, поданої до ЕМД від 26.03.2025 № UA500500/2025/009724. Ненадання на розгляд заявки, актів виконаних робіт (послуг), зазначених у пунктах Договору, а також банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, не дає можливості упевнитись у повноті та вартості всіх наданих послуг, в тому числі додаткових які повинні включатись до ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар. Отже, декларантом не надано належних документальних підтверджень складових митної вартості, визначених пунктами 5, 6 частини десятої статті 58 Кодексу Декларантом для митного оформлення товарів за ЕМД від 26.03.2025 №UA500500/2025/009724 подано Договір не в повному обсязі (відсутні пункти 3.3.4, 2.4.10, 4.1.2, 6.1), що не дає можливості перевірити повноту наявної в ньому інформації (наприклад, перелік послуг, умови оплати, додаткові витрати, тощо), що може мати вплив на умови надання транспортно-експедиційних послуг. Також приєднано до митної декларації декларацію країни відправлення № 00131216 від 12.01.2025р., де виявлено розбіжність, а саме: в ній ціна за літр відсутня, а в доповненні до зовнішньоекономічного договору №1 від 30.10.2024р. та інвойсі № 24UA10FN175-177 від 12.01.2025р. ( ціна товару №1 3,58 долара США за 1 літр.)».

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару і карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно положень МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

В той же час, суд не погоджується з такими висновками відповідача, з огляду на таке.

Щодо покликань відповідача на ненадання позивачем заявки, актів виконаних робіт (послуг), зазначених у пунктах Договору, а також банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, а також, на невключення декларантом до графи 21 декларації митної вартості, поданої до ЕМД від 26.03.2025 № UA500500/2025/009724 витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України та на недоліки довідки довідка від 18.03.2025 № 1803/1, суд зазначає.

Як вказано позивачем передбачена ціна в Контракті (додатках до нього) включала у т.ч. вартість: - їх транспортування на умовах CIF до морський порт Констанца (Румунія) (пункти 3.1. і 5.2. Контракту); - страхування, упакування і маркування (п.5.2. Контракту). Загальна вартість усього обсягу усіх товарів, зазначених у Додатку №1 до Контракту, становила 115 462,00 доларів США і була оплачена позивачем згідно з платіжними інструкціями в іноземній валюті № 42 від 07.11.2024 року, № 60 від 13.12.2024 року та № 9 від 18.03.2025 року. Передбачений у Додатку №1 до Контракту обсяг СТРАЙК БТ разом із ще двома товарами (АДЕПТ БТ і КРЕАТОР БТ) було доставлено до порту Констанца (Румунія) у контейнері № MRKU7139748. Витрати на транспортування вказаного контейнеру із трьома найменуваннями товарів із порту Констанца до місця ввезення на митну території України митний перехід Рені, склали 87 159,45 грн, що підтверджується виданими експедитором (ТОВ «ГЛОБАЛ ФОРВАРДІНГ») Рахунком на оплату № 252 від 18.03.2025 року (далі Рахунок) (для визначення митної вартості враховуються тільки рядки 1 і 2 Рахунку, оскільки рядки 3 і 4 Рахунку стосується доставки вказаних товарів вже від місця його ввезення на митну територію України до пункту призначення, додавання вартості якої до митної вартості МК не передбачено) і Довідкою про транспортні витрати вих. № 1803/1 від 18.03.2025 року.

Транспортно-експедиторські послуги щодо товарів у вказаному вище контейнері із порту Констанца позивач замовив саме у ТОВ «ГЛОБАЛ ФОРВАРДІНГ» згідно з укладеним між ними Договором транспортного експедирування № 0712-23/23 gfw від 07.12.2023 року і розрахунки за надані послуги позивач здійснював тільки з ним. З іншими особами, залученими до виконання транспортування вказаного контейнеру, позивач не мав договірних відносин і жодних розрахунків із ними не проводив, а тому витрати позивача на транспортування вантажу, які включаються до митної вартості, становлять витрати на оплату послуг ТОВ «ГЛОБАЛ ФОРВАРДІНГ»

Як стверджує позивач, окрім зазначених витрат, позивач не поніс інших витрат які б мали включатись до ціни Товару відповідно до вимог МК.

Суд погоджується з обґрунтуваннями позивача і зазначає, що Верховний Суд в постанові від 16.11.2018 року по справі №813/1012/17 зазначив, що серед документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки таке не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість. Заявка не містить відомостей щодо вартості товару, а відтак жодним чином не може підтвердити його митну вартість. За таких підстав, вимога митного органу щодо надання заявки на перевезення, подання якої не передбачено ні ст.453 МК України, ні Правилами №599, є безпідставним.

Судом встановлено, що сторони погодили поставку товару на умовах CIF RO Constanta.

CIF розшифровується як Сost, Insuranse and Freight (named port of destination) або Вартість, страхування і фрахт (назва порту призначення) термін Інкотермс, означає, що поставка відбулася в момент, коли товар потрапив на борт судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити доставку (фрахт) у порт призначення та застрахувати товар на користь покупця від ризиків втрати й ушкодження товару під час перевезення. Потрібно тільки мінімальне покриття ризиків покупця, якщо інше не передбачено договором. Перехід ризиків з моменту коли товар уже знаходиться на борту судна в порту завантаження. Розподіл затрат у місці призначення. Вид транспорту тільки морський або внутрішній річковий транспорт.

07.03.2023 року між позивачем (клієнт) та ТОВ «Глобал Форвардінг» (експедитор) укладено договір транспортерного експедирування №0712-23/23 gfw від 07.12.2023 року відповідно до умов якого Експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Клієнта надати або організува надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортни транзитних вантажів Клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу повітряним, морським автомобільним транспортом відповідно з узгодженими заявками Клієнта. Експедитор надає Клієнту транспортно-експедиторські послуги згідно з Законом України № 1955 IV від 01.07.2004 р «П гранспортно-експедиторську діяльність», Конвенцією про міжнародне дорожне перевезення вантажів (CMR), Європейськ угодою про режим праці та відпочинку водіїв (АETR), Цивільним і Господарським кодексами України, чинним законодавств України.

При цьому 01.03.2019 року ТОВ «Глобал Форвардінг» (клієнт) укладено з ТОВ «СУПРАМАРІН» (експедитор) генеральний договір транспортного експедирування №0103-80/19SM відповідно до умов якого Експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Клієнта надати або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезлечениям перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів Клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу повітряним, морським і автомобільним транспортом відповідно з узгодженими заявками Клієнта. Експедитор надає Клієнту транспортно-експедиторські послуги згідно з Законом України № 1955 IV віл 01.07.2004 р. «Про транспортно-експедиторську діяльність», Конвенцією про міжнародне дорожне перевезення вантажів (CMR), Європейською угодою про режим праці та відпочинку водіїв (AETR). Цивільним і Господарським кодексами України, чинним законодавством України.

Надані експедитором послуги щодо транспортування Товару згідно із Рахунком на оплату № 252 від 18.03.2025 року були оплачені позивачем згідно з Платіжною інструкцією в національній валюті № 2441 від 28.04.2025 року, тобто, вже після подачі декларантом Митної декларації № 25UA24U6 від 26.03.2025 року та оформлення відповідачем Рішення про коригування. Також акт виконаних робіт був підписаний з боку позивача 17.04.2025 року.

Витрати на транспортування позивачем були включені до митною вартості товару.

Суд зазначає, що митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного суду у від 31 травня 2019 року справа №804/16553/14; від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18 та від 31 січня 2018 року у справі №810/2839/17, а від 21 листопада 2019 року у справі №804/9754/15 ; від 07 травня 2020 року у справі №400/2922/18. Постанова від 03 лютого 2021 у справі № 810/4441/16; від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14; Постанова від 13 січня 2022 справа № 520/11061/2020; така ж позиція наведена в узагальненій практиці застосування адміністративними судами положень Митного кодексу (в редакції від 13.03.2012) в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 13.10.2017 року.

Таким чином, вартість перевезення є підтвердженою, а документи надані до митного оформлення в сукупності дозволяють перевірити достовірність декларування витрат на транспортування до митного кордону України.

Щодо покликань відповідача на недоліки декларації країни виправлення, то суд зазначає, що обов`язкове подання митної декларації країни відправлення частиною 2 статті 53 МК України не передбачено. Митна декларація країни відправлення заповнюється контрагентом позивача і підприємство позивача не може нести відповідальність за правильність її оформлення.

Аналогічна правова позиція наведена в Постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року, справа № 813/1350/14.

Так, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Одеською митницею при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

При цьому розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.

Так, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 року по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

За встановлених обставин, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Відтак, наявність в оскаржуваному рішенні припущень митного органу свідчить про його невмотивованість.

З огляду на викладене, митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення та картка відмови, прийняті Одеською митницею, є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги приватного підприємства ІН ФОРС КЕМІКАЛ є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено 4844,80 грн. судового збору.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь приватного підприємства ІН ФОРС КЕМІКАЛ судового збору у розмірі 4844,80 грн.

Як вже вказано судом, 26.08.2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів про витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Так, позивач просить суд стягнення з відповідача на користь приватного підприємства «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22 050,00 грн.

29.08.2025 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на клопотання про стягнення витрат позивача на правничу допомогу.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду:

- договір про надання правничої допомоги від 15.11.2023року №ЮО-44000701-У;

- додаток №29 від 12.08.2025 року до договору про надання правничої допомоги від 15.11.2023 року №ЮО-44000701-У;

- акт прийому-передачі з договором №ЮО-44000701-У від 15.11.2023 року№

Отже, матеріалами справи підтверджується надання правової допомоги приватному підприємству «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» адвокатом Хомутовим Г.В.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 2019 року 15 лютого 2019 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові Верховного Суду від 03.08.2021 у справі №480/3172/20.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, значення справи для позивача, предмет позову та обсяг задоволених позовних вимог, те, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження у порядку статті 262 КАС України, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відтак, суд вважає заяву представника позивача частково обґрунтованим та що її необхідно задовольнити в частині стягнення з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 9, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов приватного підприємства «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000159/2 від 27.03.2025.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2025/000258 від 27.03.2025.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь приватного підприємства «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» судовий збір у розмірі 4844,80 грн.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь приватного підприємства «ІН ФОРС КЕМІКАЛ» суму витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Приватне підприємство ІН ФОРС КЕМІКАЛ (03189, м. Київ, вул. Здановської Юлії, 71- Г, ).

Відповідач - Одеська митниця (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, ).

Суддя О.А. Вовченко