Справа № 520/25011/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 р.Справа № 520/25011/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 27.10.25 у справі № 520/25011/25

за позовом ОСОБА_1

до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , Держави України в особі Державної казначейської служби України

про визнання бездіяльності неправомірною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Держави України в особі Державної казначейської служби України (далі також - відповідачі), в якому просив:

- визнати неправомірною тривалу продовжувану бездіяльність Холодногірсько- Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () з тривалого невчинення виконавчих дій - невинесення у строк, починаючи з 27.10.2021, постанови про закінчення виконавчого провадження № 57631537 та з невиключення відомостей про боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників;

- зобов`язати Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () закінчити виконавче провадження № 57631537 та виключити відомості про боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування завданою протиправною тривалою продовжуваною бездіяльністю Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () з невинесення у строк, починаючи з 27.10.2021, постанови про закінчення виконавчого провадження № 57631537 та з невиключення відомостей про боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників моральної шкоди грошову суму у розмірі 45 000 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 заяву представника позивача про відмову від частини позовних вимог задоволено та прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності неправомірною в частині позовних вимог про визнання неправомірною тривалу продовжувану бездіяльність Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з тривалого невчинення виконавчих дій - невинесення у строк, починаючи з 27.10.2021, постанови про закінчення виконавчого провадження № 57631537 та зобов`язання Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 57631537 та виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників - закрито. В іншій частині позовних вимог продовжено розгляд справи.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у невиключенні відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників з 27.10.2021 до 24.09.2025 за виконавчим провадженням № 57631537.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 968,96 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та суми правових витрат, стягнутих судом першої інстанції з відповідача, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що спір у цій справі виник внаслідок тривалого протиправного незакриття виконавчого провадження, внаслідок якого позивач зазнав негативних наслідків для своєї ділової репутації, переживань та стресу. Проте суд першої інстанції безпідставно не врахував, що страждання позивача є підставою для відшкодування заподіяної моральної шкоди. Уважає, що оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині суми стягнення правових витрат, оскільки заявлена позивачем сума 28 000,00 грн, є реально розрахованою за мінімальними ставками гонорару адвоката.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми у відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди та змінити в частині розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування завданою протиправною тривалою продовжуваною бездіяльністю Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () з невиключення з 27.10.2021 відомостей про боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників моральної шкоди грошову суму у розмірі 45 000 грн.

Стягнути з Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000 грн.

Також позивачем подано заяву про стягнення судових витрат з відповідача у сумі 5000,00 грн, понесених позивачем під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 08.11.2018 державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №57631537 та про арешт майна боржника, 17.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

Позивач у добровільному порядку сплатив суму стягнення за виконавчим листом, що вбачається з постанови державного виконавця про передачу виконавчого провадження №№57631537 від 15.09.2021.

У подальшому державним виконавцем 27.10.2021 винесено постанову про зняття арешту з майна боржника у ВП №57631537у зв`язку зі сплатою боржником боргу у повному обсязі, а також стягненням витрат та виконавчого збору у повному обсязі. Разом з тим, як убачається з положень про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, зазначена постанова також не містить.

Позивач 03.09.2025 звернувся до відповідача з заявою про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Проте згідно з відомостями витягу з Єдиного реєстру боржників від 18.09.2025 за пошуковим запитом фізичної особи ОСОБА_1 обліковується стягнення за ВП №57631537.

Відповідач, надаючи до суду відзив на позовну заяву та витребувані ухвалою суду документи, зазначив, що станом на 25.09.2025 виконавчий документ за ВП №57631537 не перебуває на примусовому виконанні, а відомості щодо позивача виключені з Єдиного реєстру боржників, що підтверджується наявною в матеріалах справи постановою про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників від 24.09.2025.

Разом з тим позивач вважає таку тривалу бездіяльність протиправною, тому звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності з 27.10.2021 до 24.09.2025 невиключених відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників за наявності постанови про зняття арешту з майна від 27.10.2021, у зв`язку зі сплатою боржником боргу у повному обсязі, а також стягненням витрат та виконавчого збору у повному обсязі, та дійшов висновку, що тривале невчинення відповідачем дій для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників з 27.10.2021 до 24.09.2025 є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

Разом з цим суд зазначив, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача, відповідно до якої заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає, з огляду на що відмов у задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування завданою протиправною тривалою продовжуваною бездіяльністю Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (з невиключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників моральної шкоди у розмірі 45 000,00 грн.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, виходив з такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний зокрема: 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно з частинами 3, 4 статті 56 Закону №1404-VIII арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Чинним Законом України «Про виконавче провадження» зазначено, що відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону №1404-VIIIЄдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України.

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (частини 5, 7 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 23 розділу № "Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за №512/5 (у редакції Наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 за № 2832/5), за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Як убачається з матеріалів справи, державним виконавцем 27.10.2021 винесено постанову про зняття арешту з майна боржника у ВП №57631537, разом з тим, до 24.09.2025 відомості про боржника не були виключені з Єдиного реєстру боржників.

Виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, враховуючи, що позивач виконав всі свої майнові зобов`язання, покладені на нього постановою, жодних інших зобов`язань саме на позивача покладено не було.

Докази того, що позивач мав у спірний період з 27.10.2021 до 24.09.2025 невиконані майнові зобов`язання, як боржник, відповідачем не надано, а дана обставина, в силу приписів ч.1 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», є обов`язковою умовою включення особи до Єдиного реєстру боржників.

У постанові Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У сукупності викладених обставин та враховуючи наявність з 27.10.2021 до 24.09.2025 невиключених відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників за наявності постанови про зняття арешту з майна від 27.10.2021, у зв`язку зі сплатою боржником боргу у повному обсязі, а також стягненням витрат та виконавчого збору у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що тривале невчинення відповідачем дій для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників з 27.10.2021 до 24.09.2025 є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин суд з метою ефективного та належного способу захисту порушених прав позивача визнав протиправною бездіяльність Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у невиключенні відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників з 27.10.2021 до 24.09.2025.

Надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів і вимог апеляційної скарги, а саме у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з такого.

Стаття 56 Конституції України передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (п. 64, заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами пункту 5 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В контексті зазначеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Ураховуючи вищезазначені норми процесуального закону, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

На підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачем надано письмові пояснення про те, що він був змушений доводити протиправність бездіяльності органу ДВС, неодноразово звертатися до останнього щодо закриття ВП та виключення інформації про боржника з Єдиного реєстру боржників, внаслідок чого позивач зазнав негативних наслідків для своєї ділової репутації, оскільки є фізичною особою-підприємцем, переживань та стресу.

У позові, як і в апеляційній скарзі, наведені доводи щодо наявності душевних страждань позивача, завданих неправомірною бездіяльністю відповідача, які не спростовані учасниками справи та судом. Довготривала ситуація із невиключення інформації про боржника з Єдиного реєстру боржників, систематичне порушення його прав органом ДВС, вочевидь є психотравмуючою для позивача.

Суд апеляційної також зазначає, що на обґрунтування вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивач зазначав не стільки про погіршення стану здоров`я (фізичні страждання), а вказував на страждання, пов`язані з погіршенням відносин з постачальниками товару йому, як фізичній особі-підприємцю. Неправомірна тривала (більше 4 років) поведінкавідповідача призвела до того, що він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього переживань, стресу, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані.

Ураховуючи, що впродовж тривалого часу позивачу довелося захищати свої права, порушені протиправним діями відповідача, що вимагало від нього значних фізичних і моральних зусиль, і відповідно, не могло не відобразитися на його стані здоров`я та організації життя, колегія суддів дійшла висновку, що надмірно тривале не виключення державним виконавцем відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників (з 27.10.2021 до 24.09.2025) може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Тож приймаючи до уваги обставини цієї справи, виходячи із засад розумності і справедливості, ураховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час і зусилля, необхідні для відновлення їх прав, глибину фізичних і душевних страждань, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність причинного зв`язку між установленою судом протиправною бездіяльністю та завданою позивачам моральною шкодою.

Водночас, оскільки факт неналежного виконання відповідачем своїх управлінських функцій мав триваючий характер, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, що є цілком співмірним тим обмеженням, які позивач зазнав за цей час.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 28 січня 2021 року у справі №0240/2961/18-а, від 20 грудня 2024 року у справі № 0907/2-а-3/2011.

Разом з цим колегія суддів ураховує підхід, сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, відповідно до якого у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України, а підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо висновків суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України. Відповідно до ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частинами 3, 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

Тобто питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI (далі Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження суми понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем до суду надані: договір про надання правової допомоги від 18.09.2025 за №АБ25/19, за змістом якого Адвокатське бюро «Володимира Ніколаєва» уклали договір про надання правової допомоги, в п. 4.4. якого зазначена вартість наданих послуг у фіксованій сумі 24000 грн та 0,5 м.з.п. за кожне судове засідання; додаткову угоду №1 від 20.10.2025; акт виконаних робіт на суму 28 000 грн; прибутковий ордер від 22.10.2025 на суму 28000 грн.

У відзиві на позовну заяву Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначалися заперечення щодо розрахунку розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначену у позові. Відповідач посилався на їх завищення та необґрунтованість.

З огляду на зміст спірних правовідносин та їх правове регулювання, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зроблений представником позивача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з урахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, пропорційність наданих послуг правовому супроводу справи в суді, заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу (28000 грн) є неспівмірною та становить надмірний тягар для відповідача.

Проаналізувавши зроблені представником позивача розрахунки, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Разом з цим, ураховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено, розмір правових витрат, визначених судом першої інстанції у сумі 2500,00 грн, слід збільшити.

Колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума 5 000,00 грн.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог та наявності підстав для зміни судового рішення в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що судові витрати, які були понесені позивачем під час розгляду справи у суді апеляційної, складаються із витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн, зазначених позивачем у заяві про стягнення судових витрат.

Колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

У свою чергу, як убачається з матеріалів справи, витрати на професійну правничу суді першої інстанції оцінені адвокатом у 28000 грн та зменшені судом апеляційної інстанції до 5 000,00 грн.

Крім того, участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19.

Отже, ураховуючи наведені обставини, колегія суддів уважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у суді апеляційної інстанції завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Колегія судів дійшла висновку, що розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу позивача у суді апеляційної інстанції, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, є витрати у сумі 2 500,00 грн (5 000,00 грн/2).

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі № 520/25011/25 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування завданою протиправною тривалою продовжуваною бездіяльністю Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () з невинесення у строк, починаючи з 27.10.2021, постанови про закінчення виконавчого провадження № 57631537 та з невиключення відомостей про боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників моральної шкоди грошової суми у розмірі 45 000 грн.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування завданою протиправною тривалою продовжуваною бездіяльністю Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () з невинесення у строк, починаючи з 27.10.2021, постанови про закінчення виконавчого провадження № 57631537 та з невиключення відомостей про боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників моральної шкоди грошової суми у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Змінити абзац 4 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі № 520/25011/25, виклавши його в такій редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у справі № 520/25011/25 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 грн (дві тисячі п`ятсот) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц