Справа № 460/14751/25
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2025 року м. Рівне№460/14751/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1 Військової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №495 від 03.07.2025 року Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в частині призову на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 , військовозобов`язаного, солдата запасу, ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не лише у військовозобов`язаного громадянина є обов`язок щодо повідомлення органів ТЦК про наявність підстав для відстрочки, а й органи ТЦК зобов`язані перевіряти та володіти інформацією щодо статусу особи з метою недопущення протиправних дій щодо особи. Тому, орган ТЦК мав перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочу від призову за мобілізацією, ураховуючи відповідне повідомлення з боку позивача. Рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування ОСОБА_1 відстрочки - відсутнє, а відповідно маючи право на продовження раніше наданої йому відстрочки на підставі на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку із продовженням навчання - позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до статті 23 Закону № 3543-XII. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 20.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що з моменту перебування позивача у ІНФОРМАЦІЯ_3 у період часу з 02.07.2025 і до моменту відправки для подальшого проходження військової служби за мобілізацією 03.07.2025 до Військової частини НОМЕР_1 , стосовно позивача жодних офіційних повідомлень, щодо наявності у нього підстав на право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило. Відповідних заяв з підтвердними документами позивачем подано не було. Відповідно до довідки ЄДЕБО № 602839 від 11.02.2025 в графі про послідовність освіти у відповідності до ч.2 ст. 10 Закону України "Про освіту" зазначено "Ні, порушує". Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 , подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що факт неотримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не є підставою для звільнення позивача з військової служби відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка визначає виключний перелік таких підстав. Позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 не відповідає суті порушеного права позивача, а задоволення цієї вимоги не призведе до поновлення такого права. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позицію, викладену в адміністративному позові, та вважає, що твердження відповідачів викладених у відзивах є необґрунтованими.

За правилами частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

28.09.2023 ОСОБА_1 уклав договір про надання освітніх послуг №025/374 з приватним вищим навчальним закладом "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука", за умовами якого він був зарахований на 1 курс денної форми навчання університету за спеціальністю "227 Терапія та реабілітація (227.01 Фізична терапія)", ступінь вищої освіти "Бакалавр".

Відповідно до довідки ЄДЕБО № 664571 від 27.06.2025 в графі про послідовність освіти у відповідності до ч.2 ст. 10 Закону України «Про освіту» зазначено "Ні, порушує".

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 липня 2025 року №495 ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Вважаючи вищезазначені накази протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка продовжена і на час розгляду справи.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.4 Закону № 3543-XII організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).

Пунктом 56 Порядку №560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на те, що 28.09.2023 ОСОБА_1 уклав договір про надання освітніх послуг №025/374 з приватним вищим навчальним закладом "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука", за умовами якого він був зарахований на 1 курс денної форми навчання університету за спеціальністю "227 Терапія та реабілітація (227.01 Фізична терапія)", ступінь вищої освіти "Бакалавр".

Суд зазначає, що відповідно до довідки ЄДЕБО № 664571 від 27.06.2025 в графі про послідовність освіти у відповідності до ч.2 ст. 10 Закону України "Про освіту" зазначено "Ні, порушує".

Однак, питання щодо правомірності чи протиправності рішення Міністерства освіти і науки України щодо відображення в довідці Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 664571 від 27.06.2025 інформації про порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" щодо ОСОБА_1 не належить до предмету розгляду даної справи.

З матеріалів справи встановлено, що під час винесення наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №495 від 03.07.2025 року в частині призову на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 , військовозобов`язаного, солдата запасу, ОСОБА_1 , останній не мав відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відтак, підстави для визнання протиправним та скасування наказу №495 від 03.07.2025 в частині призову на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 , військовозобов`язаного, солдата запасу, ОСОБА_1 , відсутні.

Щодо вимог позивача зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, суд зазначає, що такі вимоги обґрунтовані протиправністю призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

Отже, у спірних правовідносинах вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог про оскарження призову позивача на військову службу під час мобілізації.

З огляду на встановлені судом обставини та висновок суду про правомірність спірного наказу від 03.07.2025 №495 в частині призову позивача на військову службу, не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , оскільки такі базуються виключно на порушенні ІНФОРМАЦІЯ_4 процедури призову позивача на військову службу.

Суд зауважує, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та висновки щодо кожної позовної вимоги, суд висновує про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 грудня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Суддя С.А. Борискін