Справа № 826/12062/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 826/12062/17

адміністративне провадження № К/9901/48418/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів -Юрченко В.П., Хохуляка В.В,,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2017 (суддя: Качур І.А.)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 (судді: Василенко Я.М., Файдюк В.В., Бабенко К.А.)

у справі № 826/12062/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ О»

до Офісу великих платників податків ДФС

про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРИ О» (далі - позивач, ТОВ «ТРИ О») звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач, ОВПП, податковий/контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків ДФС № 1860 від 28.08.2017 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТРИ О».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача не було правових підстав для призначення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, оскільки запити контролюючого органу про надання інформації не містили інформації про недостовірність даних у деклараціях ТОВ «ТРИ О», відповідно такі запити не відповідають вимогам статті 73 Податкового кодексу України. Таким чином, на думку позивача, ненадання останнім запитуваної інформації на такі запити контролюючого органу не може бути підставою для проведення позапланової документальної перевірки платника податків.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2017, залишеною без змін постаново Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків ДФС № 1860 від 28.08.2017 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТРИ О».

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірний наказ, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що із змісту надісланих податковим органом на адресу ТОВ «ТРИ О» запитів вбачається, що у них не зазначено підстав для їх надсилання, передбачених п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, а також відсутні посилання на недостовірність даних у відповідній декларації, тоді як посилання відповідача у запитах на ризиковий зміст операцій не є підставою для витребування інформації та копій документів згідно ст. 73 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах касаційної скарги скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

За переконанням податкового органу, ОВПП було направлено запити позивачу про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо фінансово-господарської діяльності з рядом контрагентів, на які позивачем було надано неповні відповіді та необґрунтовані пояснення, що і слугувало підставою для прийняття оскаржуваного наказу. При цьому, скаржник додав, що надіслані запити відповідають вимогам п. 73.3 ст. 73 ПК України, оскільки такі запити підписані керівником податкового органу (його заступником, містять перелік запитуваної інформації та документів на її підтвердження, а також містять підстави для їх надіслання. Тоді як заперечення з боку ТОВ «ТРИ О» щодо правильності оформлення спірного наказу відсутні.

При цьому, скаржник, посилаючиcm на позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 24.12.2010 у справі № 21-25а10, зазначив, що у разі якщо допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюються податковим органом.

Як зазначив скаржник, наказ є актом одноразового застосування та вичерпав свою дію, оскільки реалізований шляхом допуску посадових осіб податкового органу до проведення такої перевірки шляхом пред`явлення направлення на проведення перевірки, вручення наказу на проведення перевірки та пред`явлення службових посвідчень, у зв`язку з чим задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача.

Відповідач зазначив, що представником ТОВ «ТРИ О» під час судового засідання було зазначено про те, що перевірка не була розпочата, однак, в направленнях на перевірку міститься запис про те, що посадовій особі позивача було пред`явлено службові посвідчення та направлення на перевірку та вручено копію наказу, у зв`язку з чим, у відповідності до ст. 81 ПК України перевірка була розпочата в момент ознайомлення позивача із направленнями на перевірку. Тоді як, така перевірка, що була розпочата 30.08.2017, зупинена наказом від 06.09.2017 № 1931 з підстав відновлення платником втрачених документів, але не пізніше 04.12.2017.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив таку скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. При цьому, платник податків наголосив на безпідставності прийняття оскаржуваного наказу, оскільки запити податкового органу про надання документів, які передували прийняттю наказу, були складенні з порушеннями вимог ст. 73 ПК України. Позивач також додав, що твердження відповідача про те що допуск відповідача до здійснення перевірки нібито нівелює процедурні порушення, при її призначенні та унеможливлює судове оскарження наказу, є безпідставним, оскільки, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 КАС України (у редакції чинній до 15.12.2017) позивач має право оскаржити рішення відповідача, які він вважає неправомірними та які стосуються його прав, свобод та інтересів. Законом не передбачено обмеження у праві такого оскарження через допуск до перевірки. Таких підхід узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 07.02.2017 у справі № К/800/14028/16.

Більш того, позивач посилаючись на постанову Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 810/1438/17, зазначив, що ненадання відповіді на безпідставний запит контролюючого органу не породжує жодних негативних наслідків для платника податку та не може бути підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача, хоча останній і допустив представників контролюючого органу до проведення перевірки.

Додав, що Верховний Суд зазначив, що посилання на правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 24.12.2010 у справі № 2а-25а10, на яку також посилається податковий орган у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки у постанові Верховного суду України надана оцінка правовідносинам, які виникли до вступу в дію Податкового кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, а також пояснення, викладені у відзиві на касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачем було направлено позивачу ряд запитів про надання пояснень та їх документального підтвердження, а саме:

від 28.02.2017 вих. №12055/10/28-10-42-07-17 з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Алекса Груп» та ТОВ «Буд Мейд» у січні 2017 року;

від 28.02.2017 вих. №11897/10/28-10-14-06-12) з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Лоран Інвест», ТОВ «Алєксандрія», ТОВ «Шварцбуд», ТОВ «Буд Мейд», ТОВ «Осмій-Груп» та ТОВ «Буд капітал-сервіс» протягом окремих періодів 2016 - 2017 років;

від 16.03.2017 вих. №15103/10/28-10-42-07-17 з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Алекса Груп» та ТОВ «Буд Мейд» у лютому 2017 року;

від 21.03.2017 вих.№16127/10/28-10-42-07-17 з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Осмій Груп» у лютому 2017 року;

від 20.04.2017 вих. №22074/10/28-10-42-07-17 з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Алекса Груп» та ТОВ «Буд Мейд» у березні 2017 року;

від 22.05.2017 вих.№ 27797/10/28-10-42-07-17 з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Алекса Груп», ТОВ «Буд Мейд» та ТОВ «ТРК Інжиніринг» у квітні 2017 року;

від 16.06.2017 вих. №33281/10/28-10-42-07-10 з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Алекса Груп», ТОВ «Буд Мейд», ТОВ «Акмебуд» та ТОВ «Осмій-Груп» у травні 2017 року;

від 07.07.2017 вих.№36733/10/28-10-42-07-10 з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Алекса Груп», ТОВ «Буд Мейд», ТОВ «Осмій-Груп» та ТОВ «Лоран Інвест» протягом окремих періодів 2015 - 2017 років;

від 24.07.2017 вих. №39497/10/28-10-42-07-10 з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Алекса Груп» у червні 2017 року;

від 16.08.2017 вих. №43364/10/28-10-42-07-17 з вимогою надати пояснення та їх документальні підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Алекса Груп» у липні 2017 року.

На вказані запити позивачем протягом п`ятнадцяти робочих було надано відповіді у яких позивач зазначив, що запити складено з порушенням вимог п. 73.3. ст. 73 Податкового кодексу України, а отже позивач звільняється від обов`язку надавати відповіді на такі запити.

Крім того, позивач надав запитувану інформацію та документи у відповідь на запити від 20.04.2017 вих. №22074/10/28-10-42-07-17, від 22.05.2017 вих. №27797/10/28-10-42-07-17, від 22.05.2017 вих. №27797/10/28-10-42-07-17, від 24.07.2017 вих. № 39497/10/28-10-42-07-10.

28.08.2017, у зв`язку з ненаданням або неповним наданням пояснень та їх документального підтвердження на вказані запити, керуючись підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пунктом 75.1 статті 75, підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України відповідачем було прийнято наказ № 1860 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності, повноти нарахування та сплати податків до бюджету при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «ЛОРАН ІНВЕСТ», ТОВ «БУД МЕЙД», ТОВ «ОСМІЙ-ГРУПП», ТОВ «АЛЕКСА ГРУП», ТОВ «АЛЕКСАНДРІЯ», ТОВ «ШВАРЦ БУД», та ТОВ «БУД КАПІТАЛ-СЕРВІС», за вказані у запитах періоди діяльності (т. 1 а.с. 13).

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п/п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За правилами абз. 4 п/п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

У відповідності до п. 78.2 ст. 78 ПК України обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження. Контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Згідно з п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами 1-4 п. 81.1 ст. 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів.

Направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу.

Копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу. Службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З наведеного слідує, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому згідно з абз. 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абз. 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України).

Відтак, зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: 1) непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами 2-4 п. 81.1 ст. 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення); 2) оформлення документів, вказаних в абзацах 2-3 п. 81.1 ст. 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 804/3951/16.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

При цьому, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст. 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у ч. 1 ст. 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Сліз зазначити, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 відступила від висновків про те, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки.

Водночас, в зазначеній постанові судова палата сформувала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15.03.2025 у справі № 520/24380/24.

Підстав для відступу від правової позиції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, а також у постанові від 15.03.2025 у справі № 520/24380/24, колегія суддів у цій справі не знаходить.

Пунктом 19 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

У постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27.01.2015 (справа №21-425а14) та дійшла висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

ВПВС також звернула увагу, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

З матеріалів справи вбачається, про що також повідомлено представником відповідача у судовому засіданні у суді першої інстанції 31.10.2017 на 12 годині 47 хвилині 51 секунді, у додаткових поясненнях у справі (т. 1 а.с. 182-185), у апеляційній та касаційній скаргах, що посадові особи відповідача 30.08.2017 прибули для проведення перевірки на адресу позивача та вручили копію наказу на проведення перевірки від 28.08.2017 № 1860, пред`явили службові посвідчення та направлення на проведення перевірки, про що міститься відмітка у направленнях на проведення перевірки (т. 1 а.с. 86-87). Вказані обставини позивачем не заперечується та не спростовуються. Більш того, у судовому засіданні 31.10.2017 на 12 годині 49 хвилині 55 секунді представник позивача зазначив, що допуск до перевірки не є визнанням законності самої перевірки, а рішення про допуск до проведення перевірки було прийнято на той момент і не позбавляє позивача права на оскарження самого наказу про проведення перевірки.

Тобто, позивачем було допущено представників податкового органу до проведення перевірки, що підтверджується сторонами.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2017 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі № 826/12062/17 із закриттям провадження у цій справі, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. При цьому поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на допуск позивачем посадових осіб відповідача до проведення перевірки на підставі наказу Офісу великих платників податків ДФС № 1860 від 28.08.2017 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТРИ О», а відтак цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, Суд закриває провадження у справі на п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. При цьому, суд роз`яснює, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного судочинства.

Колегія суддів також зауважує, що оскільки посадових осіб відповідача було допущено до проведення перевірки, Суд не надає оцінку правомірності запитів на відповідність п. 73.3 ст. 73 ПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі № 826/12062/17 скасувати.

Провадження у справі № 826/12062/17 закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Cудді В.П. Юрченко

В.В. Хохуляк