Справа № 520/30848/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

30.12.2025 р. справа №520/30848/25 Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (далі за текстом - відповідач, суб`єкт владних повноважень, адміністративний орган, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області; 2) зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на підставі заяви ОСОБА_1 , довідки ГТУ МНС України у Київській області від 17.04.2013 р. №9/3/912, постанови РМ Української PCP від 10 червня 1986 р. № 207-7 п. 1,5, постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210п.7, у порядку передбаченому листом Мінсоцзахисту України від 27.02.96 №01-3/611-015-2, роз`ясненням Мінпраці та Соцполітики України від 13.04.2001 р. № 03-3/1652-018-2 Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 р.р. осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, провести перерахунок основної заробітної плати ОСОБА_1 без врахування премій, без доплат за роботу у нічний час, без доплат за бойовий резерв, для цього видати наказ про перерахунок основної заробітної плати ОСОБА_1 (грошового забезпечення) за 1986 - 1987 р.р, зробити перерахунок, внести перерахунок до особової картки, надати ОСОБА_1 довідку із перерахунком, копію наказу про перерахунок для надання до органів пенсійного фонду України та лист до ПФУ про визнання раніше наданих довідок про нараховану та виплачену заробітну плату (№ 244 від 11.03.2011 р., №1424 від 01.11.2007р., №71 від 14.03.2024 р.) наданих ГУ МНС, та ГУ ДСНС України в Київській області, оригінали яких знаходяться у пенсійній справі, недійсними, на підставі внесення у довідку додаткової інформації.

Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках під час роботи на посаді старшого пожежного ДПЧ-2, заробітна плата за цей період часу була нарахована з порушенням нормативних актів та наказів МВС СРСР відносно оплати праці у зоні відчуження, що призвело до недоотримання пенсії. Твердив, що має право на перерахунок заробітної плати з урахуванням фактично відпрацьованого часу, надбавок за роботу у вихідні та понаднормові години, подвоєння посадового окладу та приведення годинної ставки до 6-годинного робочого дня відповідно до Постанови КМУ №1210 від 23.11.2011 р., Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та листа МВС №6959/01/11-2024 від 07.03.2024 р., а також на підставі довідки ГТУ МВС у Київській області про фактично відпрацьований час.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що ОСОБА_1 під час перебування у зоні Чорнобильської АЕС у 1986-1987 роках проходив службу в органах внутрішніх справи Української РСР на посаді старшого пожежного ВПЧ-2 у званні молодшого сержанта внутрішньої служби, отримував саме грошове забезпечення, а не заробітну плату відповідно до законодавства СРСР і нормативних актів МВС, тому положення Кодексу законів про працю України (зокрема щодо додаткової оплати за роботу у нічний час, вихідні, святкові та понаднормові години) не поширюються на відносини за участі заявника. Кратність виплати грошового забезпечення встановлювалася розпорядженнями Ради Міністрів СРСР №964-рс та №1031-рс, але попереднє подвоєння посадового окладу, доплати за бойовий резерв або години перебування у зоні у стані бойової готовності не запроваджувались нормативними актами і не повинні враховуватись при обчисленні пенсії. Твердив, що доводи позивача щодо необхідності перерахунку заробітної плати та включення зазначених надбавок є необґрунтованими, а видані раніше довідки відповідають чинному законодавству.

Суд, дослідив доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконав процесуальний обов`язок із збору доказів, з`ясував обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, перевірив доводи сторін добутими доказами і вирішуючи спір по суті, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом ІІ групи; у період з 1986 року по 1987 рік проходив службу в органах внутрішніх справ МВС Української РСР на посаді старшого пожежного ВПЧ-2 Управління пожежної охорони Київської області при Управлінні внутрішніх справ Київського облвиконкому по охороні Чорнобильської атомної електростанції; перебуває на обліку як отримувач пенсії пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в ГУ ПФУ в Харківській області.

Згідно з довідкою від 11.03.2011 року № 244 заявник знаходився в зоні ЧАЕС: з 20.11.1986р. по 23.11.1986р.; з 24.11.1986p. по 30.11.1986р.; з 01.12.1986р. по 05.12.1986р.; з 20.12.1986р. по 27.12.1986р.; з 28.12.1986р. по 04.01.1987р. за місцем роботи (служби) ДПЧ-2 на посаді старшого пожежного посадовий оклад (оклад, тарифна ставка, розцінка відрядна) 150,00 крб. по особовим рахункам за 1986-1987р.р. виплачена заробітна плата (грошове забезпечення) в сумі 664,87 крб. з урахуванням коефіцієнта 5; 3 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7.

За алгоритмом, встановленим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для обчислення розміру його пенсії пенсійним органом врахована довідка відповідача від 11.03.2011 року № 244.

Дані обставини встановлені постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2018 у справі №820/4094/17 та відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України не потребують доказування.

Згідно з довідкою від 14.03.2024 №71 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, виданою Головним управлінням МНС України в Київській області, заявник знаходився в зоні ЧАЕС: з 20.11.1986р. по 05.12.1986р.; з 20.12.1986p. по 04.01.1987р.; з 22.01.1987р. по14.02.1987р.; з 15.03.1987р. по 30.03.1987р.; з 14.04.1987р. по 30.04.1987р.; з 14.05.1987р. по 30.05.1987р.; з 13.07.1987р. по 29.07.1987р.; з 27.08.1987р. по 31.08.1987р.; з 01.09.1987р. по 11.09.1987р.; з 26.09.1987р. по 30.09.1987р.; з 01.10.1987р. по 12.10.1987р. за місцем роботи (служби) ДПЧ-2 на посаді старшого пожежного посадовий оклад (оклад, тарифна ставка, розцінка відрядна) 150,00 крб. по особовим рахункам за 1986-1987р.р. виплачена заробітна плата (грошове забезпечення) в сумі дві тисячі сімсот два крб. 14 коп. з урахуванням коефіцієнта 2, 3, 5 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 "Об условиях оплаты труда и материального обеспечения работников предприятий, организаций и учреждений, занятых на работах, связанных с ликвидацией последствий аварии на Чернобыльской АЭС и предотвращением загрязнения окружающей среды". Оплата за підвищеними посадовими окладами (окладами, тарифними ставками, розцінками відрядними) по зонах небезпеки провадиться виходячи з установленого у зоні відчуження 6-годинного робочого дня та 6-денного (36-годинного) робочого тижня.

Даних про врахування даної довідки від 14.03.2024 №71 пенсійним органом матеріали справи не містять.

19.05.2025 заявник вкотре звернувся до відповідача із заявою, у якій просив на підставі заяви, довідки ГТУ МНС України у Київській області від 17.04.2013 р. №9/3/912, постанови РМ Української PCP від 10 червня 1986 р. № 207-7 п. 1,5, постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210 п.7, у порядку передбаченому листом Мінсоцзахисту України від 27.02.96 №01-3/611-015-2, роз`ясненням Мінпраці та Соцполітики України від 13.04.2001 р. № 03-3/1652-018-2 Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 р.р. осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, провести перерахунок його основної заробітної плати, без врахування премій, без доплат за роботу у нічний час, без доплат за бойовий резерв, для цього видати наказ про перерахунок основної заробітної плати (грошового забезпечення) за 1986 - 1987 р.р, зробити перерахунок, внести перерахунок до особової картки, надати довідку із перерахунком, копію наказу про перерахунок для надання до органів пенсійного фонду України та лист до ПФУ про визнання раніше наданих довідок про нараховану та виплачену заробітну плату (№ 244 від 11.03.2011 р., № 1424 від 01.11.2007 р., №71 від 14.03.2024 р.) наданих ГУ МНС та ГУ ДСНС України в Київській області, оригінали яких знаходяться у пенсійній справі, недійсними, на підставі внесення у довідку додаткової інформації (далі за текстом - Звернення).

За викладеними у позові твердженнями, станом на дату подання позову до суду відповіді заявник від відповідача не отримав.

Однак, згідно з наданими стороною відповідача доказами, листом від 26.05.2025р. №56 01-4962/65 5 відповідачем була надана відповідь на звернення заявника (вх. М-261 від 22.05.2025), у якій зазначено, що по зазначених у листі питаннях заявник неодноразово звертався до Головного управління, та заявнику надавались обґрунтовані відповіді. Відповідно до статті 8 Закону України Про звернення громадян від 02.10.1996 року Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того громадянина з одного і того ж питання, яке перше вирішено по суті. Правильність зазначених відповідей підтверджено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2014 року, де визнано, що позивні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання ГУ ДСНС у Київській області не підлягають задоволенню.

Тож, у зв"язку із поданням нового Звернення у межах спірних правовідносин між заявником та суб"єктом владних повноважень виник новий спір, який для запобігання ризикам хоча явно та очевидно безпідставним звинуваченням у відмові в доступі до суду згідно з ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд вважає за справедливе вирішити по суті.

Також згідно з наданими стороною відповідача доказами, відповідачем на запит пенсійного органу від 19.11.2025 №2000-0308-5/178792 складено та направлено нову довідку про заробітну плату заявника №283 від 09.12.2025р., відповідно до якої заявник знаходився в зоні ЧАЕС: з 20.11.1986р. по 05.12.1986р.; з 20.12.1986p. по 04.01.1987р.; з 22.01.1987р. по 14.02.1987р.; з 15.03.1987р. по 30.03.1987р.; з 14.04.1987р. по 30.04.1987р.; з 14.05.1987р. по 30.05.1987р.; з 13.07.1987р. по 29.07.1987р.; з 27.08.1987р. по 31.08.1987р.; з 01.09.1987р. по 11.09.1987р.; з 26.09.1987р. по 30.09.1987р.; з 01.10.1987р. по 12.10.1987р. за місцем роботи (служби) ДПЧ-2 на посаді старшого пожежного посадовий оклад (оклад, тарифна ставка, розцінка відрядна) 150,00 крб. по особовим рахункам за 1986-1987р.р. виплачена заробітна плата (грошове забезпечення) в сумі дві тисячі сімсот два крб. 14 коп. з урахуванням коефіцієнта 2, 3, 5 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 "Об условиях оплаты труда и материального обеспечения работников предприятий, организаций и учреждений, занятых на работах, связанных с ликвидацией последствий аварии на Чернобыльской АЭС и предотвращением загрязнения окружающей среды". Оплата за підвищеними посадовими окладами (окладами, тарифними ставками, розцінками відрядними) по зонах небезпеки провадиться виходячи з установленого у зоні відчуження 6-годинного робочого дня та 6-денного (36-годинного) робочого тижня.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу розгляду нового Звернення у спосіб невидання наказу про перерахунок основної заробітної плати (грошового забезпечення) за 1986р.-1987р. та надання до органів ПФУ оновлених довідок для перерахунку пенсії, заявник ініціював даний спір.

Судом з матеріалів справи та Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що вимога заявника про спонукання суб"єкта владних повноважень - ГУ ДСНС у Київській області до видачі довідки про грошове забезпечення під час знаходження у зоні ЧАЕС: з 20.11.1986р. по 05.12.1986р.; з 20.12.1986p. по 04.01.1987р.; з 22.01.1987р. по 14.02.1987р.; з 15.03.1987р. по 30.03.1987р.; з 14.04.1987р. по 30.04.1987р.; з 14.05.1987р. по 30.05.1987р.; з 13.07.1987р. по 29.07.1987р.; з 27.08.1987р. по 31.08.1987р.; з 01.09.1987р. по 11.09.1987р.; з 26.09.1987р. по 30.09.1987р.; з 01.10.1987р. по 12.10.1987р. при виконанні обов"язків служби за посадою старшого пожежного ВПЧ-2 Управління пожежної охорони Київської області при Управлінні внутрішніх справ Київського облвиконкому по охороні Чорнобильської атомної електростанції вже бута предметом низки судових справ.

Так, заявник звертався до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Київській області, в якому просив суд (з урахуванням уточнень): визнати дії відповідача протиправними, зобов`язати ГУ МНС України в Київській області видати довідку з перерахунком заробітної плати (зробленої на основі судово-економічної експертизи) за всі місяці роботи в зоні ЧАЕС для представлення до органів ПФУ України, зобов`язати ГУ МНС України в Київській області виплатити відшкодування моральної шкоди у розмірі 5-кратного розміру суми, а саме - 282714,00грн. та компенсувати витрати за проведення експертизи у сумі - 3283,00грн.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 20.06.2012 року по справі №2027/2а-12005/12 в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012 року по справі №2027/2а-12005/12 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Московського районного суду м. Харкова від 20.06.2012р. по справі № 2027/2а-12005/12 скасовано. Прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.03.2014 року по справі №2027/2а-12005/12 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Київській області про примушення до видачі довідки - без змін.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.03.2014 року по справі №2027/2а-12005/12 установлені ті обставини, що позивач звертався з заявами від 06.11.2008 року, від 27.03.2009 року до начальника ГУ МНС України в Київській області про проведення перерахунку заробітної плати за роботу в зонах ЧАЕС на підставі розсекречених нормативно-правових документів, які передбачають додаткові нарахування по заробітній платі за роботу в зонах ЧАЕС, а саме: 1) провести годинну тарифну ставку (оклад) до 6 годинного робочого дня; 2) збільшити посадовий оклад до 100%; 3) начислити кратність за роботу в зоні з врахуванням окладу збільшеного на 100%; 4) нарахувати подвійну оплату за роботу у вихідні та святкові дні з врахуванням кратності, нарахувати премію до 60% за фактично відпрацьований час з врахуванням кратності.

Листами № 9/5/М-83 від 25.12.2008року, №9/5/2759 від 20.05.2009 року йому було відмовлено у здійсненні перерахунку заробітної плати за час роботи в зонах ЧАЕС та наданні іншої довідки.

Апеляційним судом було встановлено та вбачається з трудової книжки, що ОСОБА_2 09.07.1984 року було прийнято на службу в органи внутрішніх справ та звільнено зі служби 23.12.2005 року.

Згідно довідки Головного управлінням МНС України в Київській області від 07.08.2006 року №1220 молодший сержант внутрішньої служби ОСОБА_2 працював на посаді старшого пожежного ДПЧ - 2 з 28.07.1986 року і був звільнений 15.11.1987 року, робота проводилась вахтовим методом.

Відповідно розрахункових листів за період з 28.07.1986 року по 15.11.1987 року, виданих Головним управлінням МНС в Київській області, ОСОБА_2 було переведено до Головного управління МНС в Київській області (ДПЧ - 2) та в листопаді - грудні було встановлено посадовий оклад в розмірі 150 крб., щомісячно виплачувались пайові по 16,52 крб.

Згідно довідки Управління пожежної охорони Київського облвиконкому внутрішніх справ №9/2/217 від 09.07.1991 року позивач знаходився в зоні ЧАЕС: у листопаді 1986 року з 20.11.1986 року по 23.11.1986 року - Чорнобиль (4 дня), з 24.11.1986 року по 30.11.1986 року - ЧАЕС (7 днів); у грудні 1986 року з 01.12.1986 року по 05.12.1986 року - ЧАЕС (5 днів), з 20.12.1986 року по 27.12.1986 року - Чорнобиль (8 днів), з 28.12.1986 року по 31.12.1986 року- ЧАЕС (4 дня).

Відповідно до довідки Головним управлінням МНС в Київській області № 9/0/М-63 від 11.01.2011 року позивач відпрацював у листопаді 1986 року у 1-й зоні небезпеки - 90 годин, 42 години - у 3-й зоні небезпеки, у грудні 1986 року 154 години - у 1-й зоні небезпеки, 54 години - у 3-й зоні небезпеки.

Згідно довідки Головного управлінням МНС в Київській області №9/0/7308 від 15.12.2009 року ОСОБА_2 відпрацював у нічний час на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС : у листопаді - 16 годин, у грудні - 14 годин.

Розпорядженням Ради Міністрів України від 17.05.1986 року №964 рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» керівникам міністерств та відомств, що брали участь з ліквідації аварії на ЧАЕС, дозволялось здійснювати оплату праці працівників, що були зайняті на зазначених роботах у ІІІ-зоні небезпеки, у 5-ти кратному розмірі у порівнянні зі встановленими законодавством нормами, у II - у 4 кратному розмірі та у І зоні у 3 кратному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031 рс зазначений порядок підвищеної оплати праці було поширене на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад.

Довідка про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження від 11.03.2011 року № 244 для розрахунку пенсії видана позивачу, як особі рядового складу, відповідно до чинного законодавства (врахована підвищена оплата праці у 5- ти та 3-х кратному розмірі відповідно до зони небезпеки) з урахуванням постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986р. № 524- 156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції", розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року №964 «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати», розпорядження Ради Міністрів СРСР від 25.03.1986 року №1031-рс «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 29.12.1987 року №1497-378 "Про умови оплати праці і пільги для працівників, зайнятих на експлуатації Чорнобильської АЕС і ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження" (розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 06.01.1988 року №12-рс).

Абзацом другим пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, передбачалося виплачувати посадові оклади та оклади за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі.

Абзацом другим пункту 1 цієї постанови передбачалась виплата особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям понадстрокової служби, начальницькому і рядовому складу органів внутрішніх справ крім того добові та забезпечувати їх безплатним харчуванням.

Відповідно до розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс з метою прискорення робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розпорядження Міненерго виділявся додатковий фонд заробітної плати у розмірі 100 тис. карб., при цьому керівникам міністерств та відомств, дозволялось за погодженням голови урядової комісії здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, що були зайняті на зазначених роботах у ІІІ-зоні небезпеки, у 5-ти кратному розмірі у порівняно з встановленими чинним законодавством нормами, у ІІ-зоні у 4-й кратному розмірі та у І-зоні у 3-й кратному розмірі.

Кратність розмірів оплати праці конкретним працівникам також встановлювалася у визначеному порядку.

На решті території зони відчуження, що не була віднесена до зон небезпеки (зона особливого контролю) з дня аварії нараховування грошового утримання проводилося виходячи з підвищених на 100% посадових окладів.

Пунктом 10 узагальнюючого листа Міністерства праці України від 24 квітня 1997 року № 06-1695 «Про оплату праці громадян, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження в 1986-1990 р.р.» за погодженням з Федерацією профспілок України роз`яснюється, що грошове утримання в підвищених розмірах особам начальницького складу виплачувалося, виходячи з посадових окладів та окладів за спеціальне звання. Усі інші надбавки, підвищення і компенсації, що виплачувалися за основним місцем роботи, нараховувалися тільки на одинарний посадовий оклад.

Відповідно до пункту 3 наказу МВС СРСР № 0189 посадові оклади. підвищені в подвійному розмірі, але без урахування кратності виплачувались військовослужбовцям, призваним на збори. Виплата з посадових окладів збільшених у 2 рази та ще з урахуванням кратності нормативними документами не передбачена. Це саме зазначено у постанові від 07.04.1986 року № 524-156.

Апеляційним судом було встановлено, що позивач проходив службу на посаді старшого пожежного у званні молодшого сержанта внутрішньої служби. Відповідно до цього йому встановлювався місячний посадовий оклад - тобто денна, а не погодинна тарифна ставка. За нормативним документами 1985 року військовослужбовцям оплата за вихідні та святкові дні не проводилася та премія не нараховувалась.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 було затверджено Порядок «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 1 зазначеного Порядку визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно довідки Головного управлінням МНС України в Київській області № 244 від 11.03.2011 року розмір заробітної плати позивача складав 664,87 грн., яка розрахована із сум збереження середнього заробітку за дні роботи в зоні відчуження та оплати праці за дні роботи в зоні.

Також довідка свідчить про виплачену заробітну плату позивачу за роботу в населених пунктах зони відчуження ЧАЕС, яка була нарахована на підставі даних, що містяться у розрахункових відомостях позивача за відповідний період.

Згідно з пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Тобто апеляційний суд вірно зазначив, що відповідна довідка про заробітну плату має відповідати фактичним даним сплаченої заробітної плати, а тому позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ МНС в Київській області видати йому довідку з перерахунком заробітної плати (зробленої на основі судово-економічної експертизи№ 235 від 28.04.2012року) за всі місяці роботи в зоні ЧАЕС для представлення до органів ПФУ України не підлягають задоволенню.

Під час розв"язання спору у справі №520/30848/25 суд не може оминути увагою обставин, установлених ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.03.2014 року по справі №2027/2а-12005/12 як таких, що мають преюдиційне значення у розумінні ч.4 ст.78 КАС України.

У 2017 році заявник звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Київської області з вимогами: визнати протиправною дію відповідача Головне управління ДСНС України у Київській області (подалі - ГУ ДСНС України у Київській області), яка вчинена у виді відмови у проведенні перерахунку заробітної плати, яка нарахована та отримана ним за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 20.11.1986 року по 30.11.1986 року, з 01.12.1986 року по 05.12.1986 року, з 20.12.1986 року по 31.12.1986 року, з 01.01.1987 року по 04.01.1987 року, та у видачі довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) в листі від 18.05.2017 року № 66/ 5/ 3893-М-26; зобов`язати відповідача: видати наказ про перерахунок його заробітної плати, яка отримана ним за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС зазначений період, провести перерахунок заробітної плати; видати йому довідку, та копію наказу для надання до органів Пенсійного фонду України, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1986-1987 років, згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від 23.05.1986 року № 1031рс, постанови Ради Міністрів УРСР та УРРПР від 10.06.1986 року № 207-7, тимчасового порядку оплати праці Міненерго в зоні ЧАЕС, наказів МВС СРСР від 26.05.1986 року № 0149, та від 30.06.1986 року № 0189, вказівки УПО МВС УРСР від 31.03.1987 року № 3/7/382, на підставі постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210 п.7, листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.1992 року № 09-3751, у порядку передбаченому роз`ясненням Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001 року № 03-3/1652-018-2 розділ 2, та архівних матеріалів (довідка ГТУ МНС України у Київській області від 17.04.2013 року № 9/3/912). При перерахунку: розрахувати збережений заробіток за листопад, грудень 1986 року, січень 1987 року з врахуванням підвищеної оплати за попередні місяці. нарахувати доплату за роботу у вихідні та святкові дні; розрахувати оплату в зоні ЧАЕС, при цьому: подвоїти посадовий оклад (п. 3 наказу № 0189); привести годину тарифну ставку до 6-годишюго робочого дня; нарахувати кратність; при нарахуванні за роботу в різних зонах впродовж одного дня примінити СПК (середній показник кратності); нарахувати доплату за роботу у вихідні та святкові дні; 2.5 нарахувати доплату за роботу у надурочний час; 2.6 нарахувати доплату за бойовий резерв; 2.7 нарахувати доплату за роботу у нічний час; заповнити довідку по всіх реквізитах; надати лист до ПФУ про визнання довідки № 244 недійсною.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року по справі № 820/4094/17 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 р. по справі №820/4094/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року змінено з підстав та мотивів відмови у задоволенні позову.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року по справі № 820/4094/17 установлені ті обставини, що 21.04.2017 року позивач звернувся із заявою про видачу наказу про перерахунок заробітної плати (грошового забезпечення), здійснення перерахунку та видачі довідки та копії наказу для надання до органів Пенсійного фонду України, у зв`язку з тим, що оплата праці позивачу була проведена без урахування деяких спеціальних нормативних актів по оплаті праці (наказ МВС СРСР від 19.03.1984 р. №090 п.12, п.15., наказ МВС СРСР від 26.05.1986 р. №0149 п.1, наказ МВС СРСР від 30.06.1986 р. №0189 п.3).

Відповідач листом № 66/5/3893-м-26 від 18.05.2017 року повідомив позивачу, що у 1986-1987 роках позивач проходив службу як особа рядового складу, тому сфера дії законодавства про працю не поширюється на осіб рядового та начальницького складу. Порядок проходження служби особовим складом в органах і підрозділах цивільного захисту визначено Кодексом цивільного захисту України та положенням про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу. Надані позивачем «нормативні акти з оплати праці» стосуються тільки питань оплати праці працівників.

Як вбачається з листа Міністерства соціальної політики України від 07.07.2012 року №7975/0/14-12/20 «Про оплату праці (грошове забезпечення) в зоні відчуження 1986-1990 роках», норми Кодексу законів про працю Української РСР на працівників органів внутрішніх справ не поширюється, в тому числі й щодо режиму робочого часу та додаткової оплати за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні, надурочні і нічні години не оплачувалися.

На момент проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ діяв наказ Міністерства внутрішніх справ СРСР від 19 березня 1984 року №090 «Про затвердження Положення про грошове утримання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ».

Пунктом 5 цього Положення передбачалася виплата грошового забезпечення за неповний місяць, де розмір виплат за кожний календарний день визначається шляхом поділу суми грошового забезпечення, належного за повний календарний місяць, на кількість календарних днів у цьому місяці.

Суд зазначає, що для осіб рядового і начальницького складу ОВС, до яких належав позивач, порядок обчислення пенсій по інвалідності, пов`язаної із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС визначено розпорядженням КМУ від 04.04.2001 року №125-р «Про порядок обчислення пенсій працівникам органів внутрішніх справ та військовослужбовцям внутрішніх військ МВС, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і стали інвалідами внаслідок променевої хвороби» (далі - Розпорядження) і встановлено порядок обчислення грошового утримання.

Згідно вказаного Розпорядження пенсія призначається із заробітку, одержаного за роботу у зоні відчуження за фактично відпрацьований час, який обчислюється у наступному порядку: «сума грошового утримання, що складається з посадового окладу і окладу за спеціальними званнями, у кратних розмірах в одному з календарних місяців роботи 1986 року ділиться на кількість фактично відпрацьованих днів у цьому місяці. Заробіток за один день збільшується на розмір премії, що була виплачена за безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у цьому місяці, і множиться на 30 календарних днів. До одержаного умовного місячного заробітку додається надбавка за вислугу років.».

З аналізу викладеного вбачається, що довідка для призначення пенсії згідно вимог закону може надаватися лише із заробітку, одержаного за роботу у зоні відчуження за фактично відпрацьований час з 06 червня 1986 року по 17 липня 1986 року, що обчислюється згідно вищевказаного порядку (за відпрацьовані календарні дні) і вказаних складових грошового утримання (тобто без урахування виплати за час перебування у резерві в стані бойової готовності і із премії, що була виплачена безпосередньо за участь у ЛНА на ЧАЕС, а не визначена системами оплати праці).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII ( далі - Закон) та постанову КМУ від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 54 Закону пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1210 (далі - Порядок обчислення пенсій) не містить правових норм, щодо порядку обрахування грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які були відкомандировані для виконання службових обов`язків на роботи в зону ЧАЕС.

Суд зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин нарахування і виплата позивачу грошового утримання регулювалася Положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 090.

Таким чином, відповідачем правомірно надано довідку позивачу виключно на підставі первинних бухгалтерських документів на підставі даних щодо розміру посадового окладу і окладу за спеціальним званням, у кратному розмірі в одному з календарних місяців роботи 1986 року який ділиться на кількість фактично відпрацьованих днів у цьому місяці згідно розпорядження КМУ від 04.04.2001 року №125-р «Про порядок обчислення пенсій працівникам органів внутрішніх справ та військовослужбовцям внутрішніх військ МВС, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і стали інвалідами внаслідок променевої хвороби».

Оплата праці працівників підприємств, розташованих в зоні ЧАЕС, які виконували роботи пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, проводилась в розмірах, передбачених Розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 року № 964, у відповідних зонах небезпеки в 5-, 4-, 3-кратному розмірі.

З моменту аварії на ЧАЕС оплату праці особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР регулювала Постанова від 07.05.1986р. №524-156, абз.2 п.1 якої зобов`язував виплачувати таким особам посадові оклади і оклади за спеціальними званнями в подвійному розмірі.

З 23.05.1986 Розпорядженням № 1031-рс на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ були розповсюджені порядок і розміри оплати праці, що передбачались Розпорядженням № 964-рс від 17.05.1986р. для робітників і службовців (5-, 4-, 3-кратний розмір тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в 3-й, 2-й або 1-й зонах небезпеки відповідно). В разі, якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження стає менше на одиницю. В іншому випадку розмір вплати не буде відповідати вимогам вищезазначеного Розпорядження.

Згідно з пунктом 1 постанови Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, винагороди і заохочення нараховуються відповідно до діючих положень.

З аналізу викладеного вбачається, що викладені норми права не розповсюджуються на осіб рядового і начальницького складу.

Таким чином, положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС СРСР від 19.03.1984р. № 090 не передбачалося преміювання осіб рядового і начальницького складу, а також виплати в вихідні, святкові та нічний час.

Відповідно до п. 12 Положення про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 090 винагорода за понаднормову роботу, а також додаткова винагорода за роботу у дні відпочинку та святкові дні не виплачувалася, за винятком особливих випадків, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.

Крім того, відповідно до п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23.10.1973 №778 для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлюється ненормований робочий час.

При змінній роботі або безперервному чергуванні встановлюється однакова вдень і вночі тривалість робочого часу. В разі необхідності особи рядового та начальницького складу зобов`язані нести службу в дні щотижневого відпочину і святкові дні. При цьому взамін невикористаних днів щотижневого відпочинку і святкових днів їм надаються інші вихідні дні.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради віт 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії па ЧАЕС та запобігання забруднення навколишнього середовища» оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАНС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи, середньомісячна заробітна плата, провадилась у ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратномута 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Щодо посилання позивача на постанову Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 року №207-7, суд зазначає, що на осіб рядового та начальницького складу внутрішніх справ вона розповсюджувалася лише в частині виплати добових, безкоштовного харчування та проживання і розрахунку вислуги років, що надає право на пенсію.

Також, суд зазначає, що відповідно до Положення про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що діяли в 1986 році розрахункова денна тарифна ставка для оплати праці і, зокрема, для оплати праці за роботу в зоні відчуження розраховувалася шляхом ділення місячного окладу, а для осіб офіцерського і начальницького складу також і окладів за військове або спеціальне звання на кількість календарних днів за відповідний місяць роботи в зоні відчуження.

Таким чином, будь-якого іншого способу розрахунку середньоденної тарифної ставки для осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ іншими законодавчими нормативними актами не передбачено.

Оскільки, розпорядженнями Ради Міністрів РСР від 17.05.1986 року №964 рс та від 23.05.1986 року №1031 рс введено кратність оплати за зонами небезпеки з розрахунку одинарних посадових окладів (окладів за спеціальним званням для офіцерського і начальницького складу), п.1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 05.06.1986 №665-195, п.1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7, наказами МВС СРСР від 26.05.1986 р. №0149 із змінами, внесеними наказом МВС СРСР від 30.06.1986 р №0189 щодо оголошення цих постанов до виконання, вказівки МВС СРСР від 30.05.1986 року №35 с в МВС СРСР не було передбачено для осіб рядового складу органів внутрішніх справ обрахування кратності оплати за зонами небезпеки із подвійного посадового окладу і окладу за спеціальним званням.

Під час розв"язання спору у справі №520/30848/25 суд не може оминути увагою обставин, установлених постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року по справі № 820/4094/17 як таких, що мають преюдиційне значення у розумінні ч.4 ст.78 КАС України.

У 2018р. заявник звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вимогами: визнати дії Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області виражені у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати (грошового забезпечення) з 20 листопада 1986 року по 12 жовтня 1987 року за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження (ЧАЕС) - неправомірними; зобов`язати Головне Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недонарахованої заробітної плати (грошового забезпечення) з 20 листопада 1986 року по 12 жовтня 1987 року за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження (ЧАЕС), а саме: на підставі моєї заяви, архівних матеріалів (довідка ГУ ДСНС України у Київській області від 27.06.2018), видати наказ про перерахунок, зробити перерахунок моєї заробітної плати (грошового утримання) за всі місяці моєї роботи в зоні ЧАЕС, згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" від 23.05.86 №1031, інших нормативних актів про оплату праці в зоні відчуження, наказів МВС СРСР від 26.05.1986 №0149, та від 30.06.1986 № 0189, вказівки УПО МВС УРСР від 31.03.1987 № 3/7/382 "О компенсации работникам сводного отряда противопожарной службы за постоянное пребывание в г. Чернобыль в резерве в состоянии боевой готовности", на підставі постанови КМУ від 23.11.2011 № 1210 п.7, листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92 № 09-3751, у порядку передбаченому роз`ясненням Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001 № 03-3/1652-018-2 розділ 2; внести дані перерахунку до особової картки, надати довідку встановленого зразка для пред`явлення до органів пенсійного фонду України, та лист до ПФУ про визнання раніше виданих довідок недійсними; стягнути з Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області за спричинену мені моральну шкоду (знущання над інвалідом) суму в розмірі 118000 грн (сто вісімнадцять тисяч гривень), яка дорівнює одна тисяча гривень за кожен місяць з 01 січня 2009 року (лист від 25.12.2008) по 31 жовтня 2018 року тобто за 118 місяців.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 16 січня 2019 року у справі №520/9215/15 позов частково задовольнив. Визнав неправомірними дії ГУ ДСНС України у Київській області виражені у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати (грошового забезпечення) з 20 листопада 1986 року по 12 жовтня 1987 року за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження (ЧАЕС). Зобов`язав ГУ ДСНС України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо здійснення перерахунку заробітної плати (грошового забезпечення) за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внесення даних перерахунку до особової картки ОСОБА_1 , надання довідки встановленого зразка для пред`явлення до органів Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду та нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження за весь час роботи ОСОБА_1 у зоні ЧАЕС, а саме: на підставі заяви ОСОБА_1 , архівних матеріалів (довідка ГУ ДСНС України у Київській області від 27 червня 2018 року), розпорядження Ради Міністрів СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" від 23 травня 1986 року №1031рс, наказів МВС СРСР від 26 травня, 30 червня 1986 року №0149, №0189, вказівок УПО МВС УРСР від 31 березня 1987 року №3/7/382, постанови КМУ від 23 листопада 2011 року №1210, Листа № 09-3751, у порядку передбаченому роз`ясненням Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року №03-3/1652-018-2.У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 21 травня 2019 року у справі №520/9215/18 скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі у зв`язку з наявністю в матеріалах справи постанови, яка набрала законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Верховний Суд постановою від 07.06.2023 у справі №520/9215/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2019 року залишив без змін.

Суд повторно наголошує, що оскільки спір у межах даної справи виник у зв`язку із відмовою суб`єкта владних повноважень у перерахунку грошового забезпечення заявника та видачі відповідних наказів та оновленої довідки за новим Зверненням від 19.05.2025р., тому, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд у даному конкретному випадку наразі схиляється до висновку про справедливість розгляду спору по суті.

Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб`єктом владних повноважень.

Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом управлінських функцій поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.

В Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.

Суд відзначає, що право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон України від 09.07.2003р. №1058-ІV) (який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"; далі за текстом - Закон України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ).

Відносно заявника підстави для призначення пенсії визначені нормами ст.54 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", де указано, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

За правилом ч.1 ст.56 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб": до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком №1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як то передбачено ст.57 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення: менше 12 місяців, - заробітна плата (дохід) визначається шляхом поділу загальної суми заробітної плати (доходу) за календарні місяці роботи на кількість зазначених місяців; не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - заробітна плата (дохід) визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи; менше місяця, - заробітна плата (дохід) визначається за відповідний календарний місяць з додаванням до заробітної плати (доходу) на основній роботі.

Для обчислення пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначених статтею 10 цього Закону, стосовно яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, особам, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, внаслідок чого стали особами з інвалідністю, а також пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Порядок визначення заробітної плати (доходу), у тому числі заробітної плати (доходу), передбаченої частиною четвертою цієї статті, для обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.602 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення пенсій провадиться відповідно до законодавства, чинного на час звернення особи за призначенням пенсії. Перерахунок пенсій проводиться відповідно до законодавства, чинного на час проведення перерахунку пенсії. Рішення про призначення (перерахунок) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, прийняте уповноваженою посадовою особою територіального органу Пенсійного фонду України, може бути оскаржено в адміністративному порядку до керівника цього органу Пенсійного фонду України, а в разі відмови у задоволенні скарги - до органу Пенсійного фонду України вищого рівня та/або в судовому порядку. Порядок оскарження рішень, передбачених частиною другою цієї статті, визначається правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, з урахуванням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру". Виплата, припинення та поновлення виплати пенсій здійснюються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом та Законом України "Про адміністративну процедуру".

Тож, підстави для призначення пенсії заявнику визначені нормами ст.54 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", правила обчислення заробітку для призначення пенсії деталізований приписами Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (затверджений постановою КМУ від 23.11.2011 за №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; далі за текстом - Порядок 1210), а процедури розгляду питань з приводу призначення пенсії регламентовані приписами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру".

Суд відмічає, що заробітна плата найманого працівника згідно з ст.1 Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР "Про оплату праці" та ст.94 Кодексу законів про працю України та грошове забезпечення атестованого спеціальним званням співробітника органів внутрішніх справ Української РСР чи органів внутрішніх справ України мають однаковий режим правового захисту та ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.233 Кодексу законів про працю України, але сутнісно різні правила обчислення, зумовлені правовою природою суспільних відносин з приводу проходження публічної служби в органах правопорядку.

Порядок виплати грошового забезпечення для військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки з 26 квітня 1986 року неодноразово змінювався.

Так, спочатку оплата праці регулювалася постановою ЦК КПРС, президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 (на яку посилається позивач), тобто проводилися за підвищеними до 100% тарифними ставками (посадовими окладами) незалежно від населеного пункту.

Надалі, враховуючи складність та напруженість у роботі по ліквідації наслідків аварії для більш суттєвої компенсації робітникам за вказану роботу та втрату працездатності, Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031 було визначено, що грошове утримання військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки, проводиться в 5-, 4-, 3-кратному розмірі посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також і оклад за військове і спеціальне звання. Процентна надбавка за вислугу років та інші надбавки за основним місцем служби нараховувалися на одинарний посадовий оклад. В даному розпорядженні не визначено, що для вказаного розрахунку беруться оклади збільшені на 100%, на що посилається в позові позивач.

Крім того, відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06 січня 1988 року №12-р) виплата військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, грошове утримання проводилось у подвійному розмірі посадових окладів і окладів за військове чи спеціальне звання. В разі збереження за основним місцем штатної служби грошового утримання показник кратності відрядженим особам зменшувався на одиницю.

Таким чином, позивачу належало до виплати саме грошове утримання (грошове забезпечення), а не заробітна плата, про що свідчать відповідні записи в особовому рахунку за 1986 рік.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин правила нарахування і виплати позивачу грошового утримання визначались нормами Положення про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 090.

Оплата праці працівників підприємств, розташованих в зоні ЧАЕС, які виконували роботи пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, провадилась в розмірах, передбачених Розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 року № 964, у відповідних зонах небезпеки в 5-, 4-, 3-кратному розмірі.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно до абзацу четвертого пункту 1 Постанови РМ СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195.(абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в 4-, 3-, 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Пунктами 4 та 5 Постанов Ради Міністрів Української PCP від 10 червня 1986 року № 2077 та Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 робітникам підприємств, організацій, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, установлювалася додаткова оплата праці за роботу у нічний час в розмірі 35% часової тарифної ставки за кожен час роботи в нічний час та максимальний розмір премії 60% тарифної ставки.

З моменту аварії на ЧАЕС оплату праці особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР регулювала Постанова від 07 травня 1986 року № 524-156, абзац другий пункт 1 якої зобов`язував виплачувати таким особам посадові оклади і оклади за спеціальними званнями в подвійному розмірі.

З 23 травні 1986 року Розпорядженням № 1031-рс на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ були розповсюджені порядок і розміри оплати праці, що передбачались Розпорядженням № 964-рс від 17 травня 1986 року для робітників і службовців (5-, 4-, 3-кратний розмір тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в 3-й, 2-й або 1-й зонах небезпеки відповідно).

В разі, якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження становився менше на одиницю. В іншому випадку розмір виплати не буде відповідати вимогам вищезазначеного Розпорядження.

Відповідно до пунктів 4 і 5 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195, підпунктів 4 і 5 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і УРРПС від 10 червня 1986 року № 207-7 працівникам підприємств, організацій та установ, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища, встановлено додаткову оплату праці за роботу в нічний час у розмірі 35% часової тарифної ставки (окладу) за кожний час роботи в нічний час і максимальний розмір премії - 60% тарифної ставки (окладу) в місяць; дозволено підприємствам, організаціям і установам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні і святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.

Згідно з пунктом 1 постанови Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, винагороди і заохочення нараховуються відповідно до діючих положень.

Про розповсюдження цих пунктів на осіб рядового і начальницького складу в цих постановах вказівок немає.

Положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС СРСР від 19 березня 1984 року № 090 не передбачалося преміювання осіб рядового і начальницького складу, а також виплати в вихідні, святкові та нічний час.

Згідно пункту 12 Положення про грошове утримання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 090 винагорода за понаднормову роботу, а також додаткова винагорода за роботу у дні відпочинку та святкові дні не виплачувалася, за винятком особливих випадків, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.

Крім того, відповідно до пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23 жовтня 1973 року № 778 для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлюється ненормований робочий час.

При змінній роботі або безперервному чергуванні встановлюється однакова вдень і вночі тривалість робочого часу. В разі необхідності особи рядового та начальницького складу зобов`язані нести службу в дні щотижневого відпочину і святкові дні. При цьому взамін невикористаних днів щотижневого відпочинку і святкових днів їм надаються інші вихідні дні.

Також, відповідно до Положення про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що діяли в 1986 році розрахункова денна тарифна ставка для оплати праці і, зокрема, для оплати праці за роботу в зоні відчуження розраховувалася шляхом ділення місячного окладу, а для осіб офіцерського і начальницького складу також і окладів за військове або спеціальне звання на кількість календарних днів за відповідний місяць роботи в зоні відчуження.

Оскільки ВПЧ-2 по охороні ЧАЕС, у якій проходив службу ОСОБА_1 у 1986-1987 роках підпорядковувалася Управлінню пожежної охорони Управління внутрішніх справ виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів, то при вирішенні справи враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 2315/4055/2012 (2-а/2315/173/2012), правовідносини в якій є подібними.

Як вбачається з розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 № 1006-р Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 роках осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 р.р. дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII) видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Як вбачається з п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі заявника за відповідний період.

Окрім того, суд зважає, що за викладеними в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.03.2014 року по справі №2027/2а-12005/12 висновками суду: "Довідка про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження від 11.03.2011 року № 244 для розрахунку пенсії видана позивачу, як особі рядового складу, відповідно до чинного законодавства (врахована підвищена оплата праці у 5- ти та 3-х кратному розмірі відповідно до зони небезпеки) з урахуванням постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986р. № 524- 156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції", розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року №964 Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати, розпорядження Ради Міністрів СРСР від 25.03.1986 року №1031-рс Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 29.12.1987 року №1497-378 "Про умови оплати праці і пільги для працівників, зайнятих на експлуатації Чорнобильської АЕС і ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження" (розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 06.01.1988 року №12-рс)."

Пунктом 10 узагальнюючого листа Міністерства праці України від 24 квітня 1997 року № 06-1695 Про оплату праці громадян, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження в 1986-1990 р.р. за погодженням з Федерацією профспілок України роз`яснюється, що грошове утримання в підвищених розмірах особам начальницького складу виплачувалося, виходячи з посадових окладів та окладів за спеціальне звання. Усі інші надбавки, підвищення і компенсації, що виплачувалися за основним місцем роботи, нараховувалися тільки на одинарний посадовий оклад.

Відповідно до пункту 3 наказу МВС СРСР № 0189 посадові оклади, підвищені в подвійному розмірі, але без урахування кратності виплачувались військовослужбовцям, призваним на збори. Виплата з посадових окладів збільшених у 2 рази та ще з урахуванням кратності нормативними документами не передбачена. Це саме зазначено у постанові від 07.04.1986 року № 524-156.

Судом установлено, що заявник проходив внутрішню службу в органах Міністерства внутрішніх справ Української РСР на посаді старшого пожежного у званні молодшого сержанта внутрішньої служби, а відтак належав до осіб рядового складу органів внутрішніх справ, які перебували у публічно-службових правовідносинах, а не у трудових відносинах.

У зв`язку з цим заявнику встановлювався місячний посадовий оклад, що визначав розмір денної, а не погодинної тарифної ставки.

Згідно з нормативними актами, чинними у 1985-1987 роках, щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які проходили внутрішню службу, оплата за роботу у вихідні та святкові дні не здійснювалася, а преміювання не проводилося, якщо інше прямо не передбачалося відповідними нормативними документами МВС СРСР.

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата є винагородою за виконану роботу, яка виплачується працівникові за трудовим договором, тоді як заявник перебував не у трудових, а у службових правовідносинах внутрішньої служби у МВС Української РСР.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ СРСР (затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 29.07.1991 № 114) особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Тож, норми Кодексу законів про працю Української РСР не поширювались на осіб, які проходили внутрішню службу в органах внутрішніх справ, у тому числі щодо режиму робочого часу, порядку оплати праці у вихідні та святкові дні.

Натомість, правила проходження служби особами рядового і начальницького складу органів МВС Української РСР регламентувались спеціальним законодавством та відомчими нормативними актами (зокрема Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 29.07.1991 № 114; постановою від 07.04.1986 № 524-156 та постановою Ради Міністрів Української РСР від 10.06.1986 № 207, якими встановлювалися особливі умови грошового забезпечення осіб, залучених до виконання завдань у зоні відчуження ЧАЕС), а не нормами трудового законодавства, на відміну від працівників підприємств, установ та організацій, з якими укладався трудовий договір відповідно до КЗпП Української РСР (нині КЗпП України).

Суд нагадує, що постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 1 зазначеного Порядку визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - пенсії), а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно з довідкою Головного управлінням МНС України в Київській області № 244 від 11.03.2011 року розмір заробітної плати позивача складав 664,87 крб., яка розрахована із сум збереження середнього заробітку за дні роботи в зоні відчуження та оплати праці за дні роботи в зоні.

Згідно з довідкою Головного управлінням МНС України в Київській області від 14.03.2024 №71 розмір заробітної плати позивача складав 2.702,14 крб., яка розрахована із сум збереження середнього заробітку за дні роботи в зоні відчуження та оплати праці за дні роботи в зоні.

Згідно з довідкою Головного управлінням МНС України в Київській області від 09.12.2025 №283 розмір заробітної плати позивача складав 2.487,10 крб., яка розрахована із сум збереження середнього заробітку за дні роботи в зоні відчуження та оплати праці за дні роботи в зоні.

У силу спеціального застереження п.8 Порядку №1210 в усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців.

Перелічені вище довідки свідчать про виплачену заробітну плату позивачу за роботу в населених пунктах зони відчуження ЧАЕС, яка була нарахована на підставі даних, що містяться у розрахункових відомостях позивача за відповідний період.

Отже, відповідна довідка про заробітну плату має відповідати фактичним даним щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем у межах спірних правовідносин під час розгляду Звернення не було порушено прав (інтересів) заявника у контексті наведених у позові доводів в частині обрахунку заробітку як розрахункової базової величини для подальшого обчислення пенсії.

Стосовно вимоги заявника про спонукання суб"єкта владних повноважень до внесення змін до розпорядчих документів про нарахування заявникові грошового забезпечення за 1986-1987 роки суд зазначає, що у розумінні ч.1 ст.101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

За змістом ч.2 ст.101 Кодексу цивільного захисту України порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Натомість, правила проходження публічної служби в органах внутрішніх справ були визначені нормами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР (затверджене постановою КМУ від 29.07.1991р. №114; далі за текстом - Положення №114)

та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 23.10.1973р. №778).

Органи Міністерства надзвичайних ситуацій України та Державної служби України з надзвичайних ситуацій не є компетенційними правонаступниками органів пожежної охорони системи МВС Української РСР та органів пожежної охорони системи МВС України в частині грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відтак, застосовуючи положення наведених норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що територіальний орган цивільного захисту не наділений повноваженнями видавати розпорядчі акти щодо грошового забезпечення осіб, які проходили публічну службу в органах МВС Української РСР чи органах МВС України, оскільки такі особи перебували у службово-правових відносинах з іншим суб`єктом владних повноважень, а саме з відповідним органом внутрішніх справ, у системі якого вони проходили службу.

ОСОБА_1 у 1986-1987 роках проходив службу на посаді старшого пожежного у званні молодшого сержанта внутрішньої служби МВС Української РСР, а отже, порядок проходження служби, встановлення посадового окладу, визначення складу та розміру грошового забезпечення, а також видання наказів щодо призначення, переведення, відкомандирування та грошових виплат регулювалися спеціальним законодавством та відомчими нормативними актами МВС СРСР, чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Органи та підрозділи цивільного захисту (у тому числі ДСНС та її територіальні органи) є іншими суб`єктами публічної адміністрації, які були створені значно пізніше та не є правонаступниками органів МВС СРСР у частині службових повноважень щодо осіб внутрішньої служби.

Тож, такі органи не мають ані правових, ані фактичних підстав для втручання у вже врегульовані службові правовідносини, зокрема у спосіб видання наказів про перерахунок грошового забезпечення особам, які ніколи не перебували з ними у службових відносинах.

Таким чином, відсутність у територіального органу цивільного захисту повноважень щодо видання наказів стосовно грошового утримання (забезпечення) осіб, які проходили службу в органах Міністерства внутрішніх справ, унеможливлює задоволення вимог про зобов`язання такого органу здійснити перерахунок грошового забезпечення та видати відповідні довідки чи накази.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування приватною особою новоствореного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було реалізовано управлінську функцію у формі відмови, втіленої у письмовому листі. Подія вчинення суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах бездіяльності матеріалами справи не підтверджена, що призводить до відмови у позові за цією вимогою.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд констатує, що владним суб`єктом не було порушено прав та законних інтересів заявника у даному конкретному випадку у зв`язку з відсутністю правових підстав для перерахунку грошового забезпечення заявника під час проходження публічної служби в органах пожежної охорони МВС Української РСР, відкликання раніше виданих довідок про грошове забезпечення та видачі надати нової довідки із внесенням додаткової інформації, оскільки відповідачем у вимірі доводів позову не було вчинено порушення прав (інтересів) заявника на обчислення оплати служби в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986-1987 роках відповідно до особових рахунків, нормативних актів МВС СРСР та внутрішньої служби органів внутрішніх справ, позаяк територіальний орган цивільного захисту не має повноважень видавати накази стосовно службових правовідносин осіб, які проходили службу в МВС Української РСР, у тому числі стосовно перерахунку грошового забезпечення.

Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення при розгляді нового Звернення та навпаки не доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.

Указане є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення відносно перерахунку минулого грошового забезпечення, відкликання раніше виданих довідок про заробіток та складання нової довідки про минуле грошове забезпечення співробітника органу пожежної охорони системи МВС Української РСР за бажаними для заявника та указаними у позові параметрами.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-78, 90, 211, 241-243, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко