Справа № 300/8157/25
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2025 р. справа № 300/8157/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє Семків Микола Несторович до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Семків Микола Несторович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні зі служби відповідачем протиправно не проведено усіх необхідних розрахунків, зокрема не нараховано та не виплачено в день звільнення грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічну чергову оплачувану відпустку за 2017 рік у кількості 30 діб; щорічну чергову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 30 діб та 1 добу додаткової відпустки за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському; щорічну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 30 діб та 1 добу додаткової відпустки за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському; щорічну чергову оплачувану відпустку за 2020 рік у кількості 30 діб та 2 доби додаткової відпустки за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському; щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб та 3 доби додаткової відпустки за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському; щорічну чергову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 30 діб та 4 доби додаткової відпустки за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському; щорічну чергову оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 30 діб 5 діб додаткової відпустки за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському; щорічну чергову оплачувану відпустку за 2024 рік у кількості 30 діб та 6 діб додаткової відпустки за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському; щорічну чергову оплачувану відпустку за 2025 рік у кількості 30 діб та додаткову відпустку 7 діб за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії на усунення зазначених порушень.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у даній справі.

24.12.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник проти позову заперечує та вказує, що при звільненні з позивачем проведено повний розрахунок за усіма платежами, які підлягали виплаті. Як наслідок, на думку представника відповідача, підстав для виплати позивачу сум заявлених у позові немає, а тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача своїм правом на подання відповіді на відзив, не скористався.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.

Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за №517 о/с від 10.10.2025 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора відділення безпілотних літальних апаратів, радіоелектронної розвідки та радіоелектронної боротьби батальйону поліції особливого призначення (стрілецький), з 10.10.2025, з виплатою грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку за фактично відпрацьований час: у 2017 календарному році у кількості 10 діб; у 2021 календарному році у кількості 19 діб; у 2022 календарному році у кількості 6 діб; у 2023 календарному році у кількості 35 діб; у 2024 календарному році у кількості 36 діб; у 2025 календарному році у кількості 30 діб та установлено щомісячну премію за жовтень 2025 року при звільненні у розмірі 0% (а.с.9).

Представник позивача у позовній заяві зазначає, що позивач з 2017 року жодного разу не був у відпустці.

Вважаючи, що при звільненні позивача зі служби в поліції, відповідачем не в повному обсязі проведено нарахування та виплату грошової компенсації за усі дні невикористаної основної та додаткової відпустки, представник позивача звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII (далі - Закон) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Стаття 92 Закону визначає, що поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

В свою чергу, стаття 93 Закону визначає порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Частиною 10 вказаної норми встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні:

щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;

щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Пунктом 8 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 № 260 визначено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки управління кадрового забезпечення ГУНП в Івано-Франківській області від 17.12.2025, за період проходження служби, позивачу у 2017 році надано 20 діб основної відпустки (не використано 10 діб), у 2018 році надано 30 діб основної відпустки, у 2019 році надано 30 діб основної та 1 добу додаткової відпустки, у 2020 році надано 30 діб основної та 2 доби додаткової відпустки, у 2021 році надано 14 діб основної відпустки (не використано 16 діб основної та 3 доби додаткової), у 2022 році надано 28 діб основної відпустки (не використано 2 доби основної та 4 доби додаткової), за 2023,2024 та 2025 роки відпустки не надавались.

Як зазначалось судом вище, згідно з Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за №517 о/с від 10.10.2025 при звільненні позивача зі служби в поліції, відповідачем проведено виплату грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку за фактично відпрацьований час: у 2017 календарному році у кількості 10 діб; у 2021 календарному році у кількості 19 діб; у 2022 календарному році у кількості 6 діб; у 2023 календарному році у кількості 35 діб; у 2024 календарному році у кількості 36 діб; у 2025 календарному році у кількості 30 діб та установлено щомісячну премію за жовтень 2025 року при звільненні у розмірі 0% (а.с.9)

Грошову компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки виплачено позивачу в листопаді 2025 року, що підтверджується відомістю за №325 управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Івано-Франківській області.

Як наслідок, суд доходить висновку, що відповідач не допускав протиправної бездіяльності відносно позивача, позаяк, при звільненні позивача зі служби в поліції, провів нарахування та виплату грошової компенсації за усі невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області (, вул. Академіка Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.