Справа № 420/5574/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5574/25
У Х В А Л А

31 грудня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника Військової частини НОМЕР_1 про залишення адміністративного позову без розгляду

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 04.04.2023р. по 27.12.2023р. без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р.

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основне, додаткове) за період з 04.04.2023р. по 27.12.2023р. з використанням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023р., на відповідний тарифний коефіцієнт та з урахуванням раніше виплачених сум.

Представником відповідача до суду подано клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, в якому зазначає, що на момент звернення позивача до суду, а саме 20.02.2025 року з позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 04.04.2023 по 27.12.2023 року, в Україні не діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що вказує на необхідність застосування до спірних правовідносин строків, встановлених статтею 233 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 до 27.12.2023 року. Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19 закінчився 30 червня 2024 року, відтак тримісячний строк звернення до суду закінчився 27 березня 2024 року. В той же час, Позивач звернувся до суду з даним позовом 20.02.2025 року. Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду з даними позовними вимогами.

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 відкрито провадження, визначено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 21.03.2025 року у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про застосування строків позовної давності відмовлено.

Відповідно до розпорядження керівника апарату №187 від 28.05.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу справі між суддями справу №420/5574/25 передано для розгляду головуючому судді Марину П.П.

Ухвалою суду від 05.06.2025 року прийнято до провадження справу № 420/5574/25, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У ч. 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX внесені зміни до норм КЗпП України. Зокрема, ч.ч. 1 та 2 ст. 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП України).

З матеріалів позову вбачається, що позивач виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 з 27.12.2023 у зв`язку із вибуттям до нового місця служби.

Отже, позивач з 27.12.2023 не звільнявся з військової служби.

В той же час, наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 15 листопада 2024 року № 312-РС матроса ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, відповідно до пп. г пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за підпунктом «б».

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 21.11.2024 року № 328 головного матроса ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення 22.11.2024.

Тобто, саме 22.11.2024 року є днем звільнення з військової служби.

При цьому, суд враховує рішення Конституційного Суду України від 11.12.2025 у справі №1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України ( справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат).

Так, рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 у справі №1-7/2024(337/24) частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Тобто, станом на дату розгляду справи, приписи ч.1 статті 233 Кодексу законів про працю України не встановлюють строку, зокрема тримісячного, для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 та відсутність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Керуючись ст. 122, 123, 240 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про залишення адміністративного позову без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Марин П.П.