Справа № 440/3438/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 р. Справа № 440/3438/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 (головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун) у справі №440/3438/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнення, просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) в частині неприйняття рішення за його заявою від 07.01.2025 про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути та задовольнити заяву ОСОБА_1 від 07.01.2025 про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог скарги зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, не врахував, що його мати є особою з інвалідністю II групи безтерміново, отже позивач має право на отримання відстрочки від призову на військову службу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за однією адресою із матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка має статус особи з інвалідністю 2 групи, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК від 27.08.2014 (а.с.56).

За твердженням позивача 10.10.2024 позивач особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою подання заяви про відстрочку від мобілізації, як такий, що здійснює догляд за своєю матір`ю на підставі медичного висновку ВЛК, проте працівники ТЦК відмовилися її приймати.

10.10.2024, позивач засобами поштового зв`язку подав до відповідача заяву до відповідача разом з описом документів, в якій просив оформити в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації як особі, яка на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягає призову на військову службу під час мобілізації (доглядає за мамою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

До заяви додав паспорт, довідку Управління соціального захисту населення Крюківського району від 12.08.2024, свідоцтва про смерть батька та рідного брата позивача, свідоцтво про народження, висновок ЛКК від 01.07.2024 (а.с.8,17).

У відповідь відповідач листом від 24.01.2024 №6/22581 повідомив заявника про те, що право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації щодо нього розглянуто комісією та прийнято комісійне рішення, яке оформлено Протоколом №22 від 18.10.2024, про те, що ОСОБА_1 направлено не повний пакет документів для отримання відстрочки. Зважаючи на викладене комісією одноголосно прийнято рішення направити справу позивача на доопрацювання та рекомендовано особисто звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_5 для подання заяви на відстрочку встановленого зразка, затвердженого Постановою КМ №560 від 16.05.2024 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №930 від 16.08.2024, та засвідченими належним чином копіями документів. При собі мати оригінал військово-облікового документа (а.с.19).

07.01.2025 позивач повторно звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.23), в якій просив оформити у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації як особі, яка на підставі пункту 13 частини 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягає призову на військову службу під час мобілізації (доглядає за своєю мамою ОСОБА_2 , яка є інвалідом 2 групи безстроково).

У відповідь на заяву позивача, відповідач повідомив, що право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації щодо ОСОБА_2 розглянуто комісією та прийнято комісійне рішення, яке оформлене Протоколом №3 від 17.01.2025. Проте, заявником надіслано не повний пакет документів, а саме: відсутній військово-облікові документи та документи, що підтверджують неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю; документи не завірені належним чином. Зважаючи на вищевикладене комісією одноголосно прийнято рішення направити справу ОСОБА_1 на доопрацювання та рекомендовано особисто звернутися до відповідача для подання заяви на відстрочку встановленого зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560, та завірені належним чином копії документів. При собі мати оригінал військово-облікового документа (а.с.28).

Позивач, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, в частині неприйняття рішення за його заявою від 07.01.2025 про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.9 ч.1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка діє і станом на дату розгляду даної справи.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі по тексту - Закон №3543-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, п.3 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (надалі - Порядок №560 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким визначено, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до п. п. 56, 57 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.

Відповідно до п. 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16 - 23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з п. 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують права на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, суб`єктами правовідносин щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення є, з одного боку - військовозобов`язані/резервісти, а з іншого - комісії ТЦК та СП.

Судом встановлено, що згідно витягу з картотеки військовозобов`язаних, позивач є особою без прив`язки (а.с.59), тобто не перебуває в жодному ТЦК та СП на обліку. За твердженнями відповідача позивач має статус "призовник".

Позивачем не надано доказів перебування на військовому обліку, проходження ним ВЛК.

При цьому, в розумінні Порядку №560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації можуть отримати саме військовозобов`язані, а не призовники.

Отже, права позивача на отримання ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не є порушеним з боку відповідача, оскільки заявник не вступив у правовідносини з відповідачем у відповідному статусі - військовозобов`язаного.

Колегія суддів зазначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах, відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Незважаючи на встановлений ч.2 ст.77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, визначеного частиною 1 згаданої статті щодо доведення тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Наведене вище узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.

Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.

Відтак, доводи позивача щодо наявності у нього права на отримання відстрочки від призову на військову службу на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" є такими, що не узгоджуються із наведеними вище висновками суду, з огляду на відсутність доказів порушення відповідачем прав позивача у спірних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій та рішень не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 16.07.2024 у справі № 640/27731/21, від 08.05.2024 у справі № 400/4562/19, від 27.02.2024 у справі № 1740/2487/18.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права неправильним.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , відсутні правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 у справі №440/3438/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Я.В. П`янова А.О. Бегунц