Справа № 320/52738/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м. Київ справа №320/52738/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про відкриття дисциплінарного провадження від 24.07.2025 № 07/3/2 653дс-140дп-25 стосовно ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про відкриття дисциплінарного провадження від 24.07.2025 № 07/3/2-653дс-140дп-25 стосовно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про відкриття дисциплінарного провадження є протиправним, оскільки прийняте з порушенням вимог статей 46 та 77 Закону України «Про прокуратуру», без наявності передбачених законом підстав, адже дисциплінарна скарга не містить конкретного опису дисциплінарного проступку, не визначає, у чому саме полягають протиправні дії позивача, коли вони були вчинені та яку саме норму закону або іншого нормативно-правового акта ним порушено, а викладені у ній твердження мають характер оціночних суджень і припущень, не підтверджених жодними доказами; крім того, скарга фактично ґрунтується на питаннях, пов`язаних зі станом здоров`я, медичними діагнозами та соціальним статусом позивача, що є інформацією приватного та конфіденційного характеру, не охоплюється сферою професійної етики прокурора та не може становити суспільний інтерес, водночас у скарзі відсутні дані про ознайомлення позивача з вимогами щодо вчинення певних дій, невиконання яких йому ставиться у вину, що свідчить про внутрішню суперечливість скарги; на думку позивача, оскаржуване рішення є необґрунтованим, немотивованим і нелогічним, не містить оцінки встановлених обставин, не відповідає засадам законності, об`єктивності, неупередженості та верховенства права, порушує гарантії незалежності прокурора й конституційні права на охорону здоров`я, медичну таємницю та недискримінацію, у зв`язку з чим за відсутності дискреції у відповідача єдиним законним варіантом дій мала бути відмова у відкритті дисциплінарного провадження.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/52738/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження суддею Парненко В.С. одноособово.

Черговий розгляд справи в підготовчому судовому засіданні призначено на 17.12.2025 об 11:00 год. в приміщенні Київського окружного адміністративного суду (адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, 1-й під`їзд, 4-й поверх).

12.12.2025 представником відповідача шляхом використання системи «Електронний суд» подано заяву, в якій останній просить суд провести підготовче засідання у справі за відсутності представника Комісії. Правову позицію викладену у відзиві та запереченні щодо позовних вимог підтримує у повному обсязі.

Позивачем 17.12.2025 подано заяву про закриття підготовчого провадження та здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 вирішено закрити підготовче провадження у справі №320/52738/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення. Вирішено здійснювати подальший розгляд справи по суті у порядку письмового провадження.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів діяв у межах та спосіб, визначені Законом України «Про прокуратуру» і Положенням про порядок роботи відповідного органу, а рішення від 24.07.2025 № 07/3/2-653дс-140дп-25 про відкриття дисциплінарного провадження було прийнято за результатами належного надходження та автоматизованого розподілу дисциплінарної скарги виконувача обов`язків керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора, при цьому доводи позивача не спростовують законності й обґрунтованості такого рішення; водночас відповідач наголошує, що чинне законодавство, зокрема стаття 50 Закону України «Про прокуратуру», передбачає можливість оскарження лише рішень Комісії, прийнятих за результатами дисциплінарного провадження, оскільки саме вони породжують правові наслідки для прокурора, тоді як рішення члена Комісії про відкриття дисциплінарного провадження не створює, не змінює та не припиняє прав чи обов`язків позивача, а відтак не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства; з огляду на правові позиції Верховного Суду щодо необхідності наявності порушеного права та належного способу захисту, відповідач вважає, що позивач обрав неправильний спосіб судового захисту, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, згідно з якою він не погоджується з доводами відповідача та підтримує свої позовні вимоги, адже дисциплінарна скарга, на підставі якої відкрито провадження, не містить жодних конкретних ознак дисциплінарного проступку, не визначає суті, часу та обставин нібито протиправних дій, а також не вказує на порушення будь-якої норми закону, натомість зводиться до загальних посилань на професійну етику прокурора та фактично стосується питань стану здоров`я, медичних діагнозів і соціального статусу позивача, що є приватною, конфіденційною інформацією та не може становити підставу дисциплінарної відповідальності; викладені у скарзі твердження мають характер припущень і оціночних суджень, не підтверджені доказами, а наведені обставини, зокрема щодо нібито обов`язку позивача з`явитися до медичної установи, є внутрішньо суперечливими, оскільки сам скаржник визнає відсутність відомостей про ознайомлення позивача з відповідним листом, що об`єктивно виключає наявність у його діях складу дисциплінарного проступку, відповідно до правової позиції Верховного Суду; крім того, позивач зазначає на істотне порушення відповідачем процесуальних строків, встановлених статтею 46 Закону України «Про прокуратуру», оскільки після спливу тримісячного строку не було складено та вручено висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, натомість відповідач продовжує збір доказів поза межами визначеної законом процедури, що суперечить принципам законності, обґрунтованості та меж дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим у відповідача була відсутня дискреція для відкриття дисциплінарного провадження, а єдиним законним рішенням мала бути відмова у його відкритті, тоді як оскаржуване рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи з 20.11.2018.

Інвалідність настала внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків в органах прокуратури. Пенсію по інвалідності позивачу призначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На момент виникнення спірних правовідносин позивач продовжував працювати в органах прокуратури.

24.04.2025 Запорізькою обласною прокуратурою на адресу Офісу Генерального прокурора було направлено супровідний лист № 07-179ВИХ-25 (№ 105790-25), яким скеровувався лист на ім`я позивача щодо необхідності його прибуття до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» у період з 14.04.2025 по 29.05.2025 (у супровідному листі зазначено з 14.04.2025 по 24.05.2025). Зазначений лист було надіслано через Офіс Генерального прокурора у зв`язку з тим, що у вказаний період позивач перебував у відрядженні до Офісу Генерального прокурора.

Наказами керівника Запорізької обласної прокуратури від 26.03.2025 № 79в та від 17.04.2025 № 85в позивача було відряджено з 31.03.2025 по 29.04.2025 та з 30.04.2025 по 29.05.2025 відповідно до Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора. У зв`язку з цим Запорізька обласна прокуратура звернулася до зазначеного Департаменту з проханням організувати ознайомлення позивача під підпис із листом про необхідність прибуття до медичної установи.

15.07.2025 Генеральною інспекцією Офісу Генерального прокурора складено дисциплінарну скаргу № 17/1-16075-25 щодо позивача, яка 17.07.2025 зареєстрована у секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за вхідним № 07/3-3524вн.

У скарзі зазначено відомості про неналежну поведінку прокурора, яка, на думку скаржника, полягає у вчиненні дій, що порочать звання прокурора, а також у систематичному або одноразовому грубому порушенні правил прокурорської етики.

У скарзі наведено інформацію про суспільний резонанс, пов`язаний з питаннями встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024, введене в дію Указом Президента України № 732/2024, а також про організацію перевірки обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій, у тому числі щодо позивача.

У скарзі зазначено, що інформація про ознайомлення позивача з листом про необхідність прибуття до медичної установи до Запорізької обласної прокуратури не надходила, водночас вказано на його неявку для проходження відповідної перевірки.

24.07.2025 членом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів прийнято рішення № 07/3/2-653дс-140дп-25 про відкриття дисциплінарного провадження стосовно позивача на підставі зазначеної дисциплінарної скарги.

Позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про відкриття дисциплінарного провадження від 24.07.2025 № 07/3/2 653дс-140дп-25 стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі Закон №1697-VII).

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону №1697-VII, прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

При цьому, дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку (ч. 1 ст. 45 Закону №1697-VII).

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора (ч. 2 ст. 45 Закону №1697-VII).

На прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури (ч. 1 ст. 49 Закону №1697-VII).

Нормативно-правовим актом, який визначає процедуру розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження, прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України "Про прокуратуру" (далі - Закон), про накладення на прокурора Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласної (регіональної), окружної (місцевої), військової прокуратури дисциплінарного стягнення або прийняття рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора, є Порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затверджений наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 №266 (надалі - Порядок №266 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з п. 4 розділу І Порядку №266, органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних (регіональних) прокуратур, окружних (місцевих) прокуратур, військових прокуратур, є кадрова комісія, утворена відповідно до Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора.

Дисциплінарне провадження передбачає: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення (п. 6 розділу І Порядку №266).

Після відкриття дисциплінарного провадження член кадрової комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена кадрової комісії за результатами перевірки (п. 16 розділу І Порядку №266).

Приписами п.п. 1-3 розділу ІІІ Порядку №266 визначено, що під час здійснення перевірки дисциплінарної скарги член кадрової комісії має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об`єднань необхідну для проведення перевірки інформацію.

Проведення перевірки дисциплінарної скарги та відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги. В разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений рішенням кадрової комісії не більш ніж на місяць.

За результатами перевірки член кадрової комісії готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член кадрової комісії встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена кадрової комісії щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що процедура розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку включає у себе наступні етапи: (1) відкриття дисциплінарного провадження; (2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; (3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення. При цьому, кожен з вказаних етапів завершується шляхом прийняття відповідного рішення (у тому числі проміжного): (1) рішення про відкриття дисциплінарного провадження або про відмову у його відкритті; (2) висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; (3) рішення про накладення дисциплінарного стягнення/ або про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора/ або про закриття дисциплінарного провадження.

Відтак, етап перевірки дисциплінарної скарги починається з рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про відкриття дисциплінарного провадження.

Судом встановлено, що 15.07.2025 Генеральною інспекцією Офісу Генерального прокурора складено дисциплінарну скаргу № 17/1-16075-25 щодо позивача, яка 17.07.2025 зареєстрована у секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за вхідним № 07/3-3524вн.

У дисциплінарній скарзі наведено відомості про неналежну поведінку прокурора, що, за твердженням скаржника, полягає у порушенні правил прокурорської етики та діях, які можуть порочити звання прокурора, а також зазначено інформацію про суспільний резонанс щодо питань встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, рішення РНБО від 22.10.2024, введене в дію Указом Президента України № 732/2024, і проведення перевірок обґрунтованості рішень МСЕК, у тому числі стосовно позивача; при цьому у скарзі зазначено про його неявку для проходження перевірки, у зв`язку з чим 24.07.2025 членом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів прийнято рішення № 07/3/2-653дс-140дп-25 про відкриття дисциплінарного провадження стосовно позивача, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII прокурор має право оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення або отримання копії такого рішення.

Процедура здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів також регламентується Положенням про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, затвердженим рішенням Всеукраїнської конференції прокурорів від 27.04.2017 (у редакції від 27.08.2024), яке є загальнодоступним та застосовується разом із положеннями Закону № 1697-VII.

Згідно з пунктом 131 вказаного Положення, оскарження рішень органу, що здійснює дисциплінарне провадження, та розгляд адміністративних позовів здійснюються в порядку, визначеному процесуальним законом.

Судом встановлено, що 17.07.2025 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів надійшла дисциплінарна скарга виконувача обов`язків керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора щодо можливого вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Цього ж дня скаргу було розподілено автоматизованою системою між членами Комісії, а 24.07.2025 членом Комісії прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження стосовно позивача.

Таким чином, оскаржуваним у цій справі є рішення члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про відкриття дисциплінарного провадження, тобто процесуальне рішення, прийняте на початковій стадії дисциплінарної процедури.

Водночас із системного аналізу статей 44, 45 та 50 Закону № 1697-VII вбачається, що законодавець пов`язує право на судове оскарження саме з рішеннями, прийнятими за результатами дисциплінарного провадження, тобто такими, які завершують його розгляд і мають самостійні правові наслідки для прокурора, зокрема, у вигляді накладення дисциплінарного стягнення або закриття дисциплінарного провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 804/7812/17, в якій зазначено, що оскарженню в судовому порядку підлягають лише ті рішення дисциплінарного органу, які прийняті за результатами дисциплінарного провадження, оскільки саме вони безпосередньо впливають на права та обов`язки прокурора.

Таким чином, з урахуванням системного аналізу норм матеріального та процесуального права, а також наведених правових позицій Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд доходить висновку, що сформульовані у зазначених постановах висновки є релевантними для вирішення даної справи та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Суд також враховує положення статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких кожна особа має право звернутися до адміністративного суду за захистом лише у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно зі статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду у разі реального, а не гіпотетичного порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи.

У рішеннях Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 та від 14.12.2011 № 19-рп/2011 роз`яснено, що обов`язковою умовою звернення до суду є наявність індивідуально визначеного порушеного права або охоронюваного законом інтересу, який зазнав негативного впливу внаслідок рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, рішення про відкриття дисциплінарного провадження є лише початковою процесуальною дією, яка не породжує для прокурора жодних правових наслідків, не змінює та не припиняє його прав і обов`язків, не встановлює факту вчинення дисциплінарного проступку та не передбачає застосування дисциплінарного стягнення.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21.12.2019 у справі № 812/120/17, відповідно до якої в порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені лише ті рішення або дії суб`єкта владних повноважень, які безпосередньо породжують для особи права чи обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 22.02.2023 у справі № 800/501/17 зазначив, що не кожне порушення процедурних вимог при прийнятті адміністративного акта є підставою для визнання його протиправним; лише істотні порушення, які вплинули або могли вплинути на правильність прийнятого рішення, можуть мати такі наслідки.

Суд акцентує увагу, що у даній справі доводи позивача щодо відсутності складу дисциплінарного проступку, оцінки змісту дисциплінарної скарги, суперечливості викладених у ній обставин та можливих процесуальних порушень фактично зводяться до оцінки підстав і перспектив дисциплінарної відповідальності, що може бути предметом перевірки лише після завершення дисциплінарного провадження та ухвалення остаточного рішення Комісією.

Відтак, на момент звернення до суду позивачем не доведено наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу, а обраний ним спосіб судового захисту не відповідає характеру оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.