Справа № 380/5959/25
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/5959/25 пров. № А/857/42249/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Сподарик Н.І. у м. Львові) у справі № 380/5959/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про зобов`язання вчити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби у лава ЗСУ в порядку демобілізації, згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок виникнення щодо позивача обставин визначених абзацом 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - необхідності здійснення постійного догляду за дідом позивача ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ-ї групи, на підставі поданого позивачем рапорту від 03.10.2024 та доданих до нього підтверджуючих документів;

зобов`язати уповноважених посадових осіб Міністерства оборони України та безпосередньо уповноважених посадових осіб військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_1 та НОМЕР_3 Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » звільнити позивача з військової служби у лавах ЗСУ згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок виникнення щодо нього обставин визначених абзацом 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - необхідності здійснення постійного догляду за його дідом ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ-ї групи, на підставі поданого з його боку рапорту від 03.10.2024 та доданих до нього підтверджуючих документів.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він звернувся до відповідача із рапортом та відповідним пакетом документів, про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. За результатами розгляду рапорту згідно наданої відповіді відповідачем не встановлено законних підстав для звільнення позивача з військової служби. Однак, на думку позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду рапорту від 03.10.2024 та не звільнення з військової служби згідно з пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки у нього наявні усі передбачені Законом підстави для звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами. Звернув увагу, що у дідуся є єдина дитина: мати позивача ОСОБА_3 , яка проживає в Іспанії тривалий час, та не має фактичної можливості приїхати в Україну та доглядати батька, що підтверджується відповідною заявою.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді рапорту позивача відповідачем обґрунтовано зроблено висновок про те, що наявність у ОСОБА_2 дорослої доньки ОСОБА_3 , та перебування останньої за кордоном не є підставою для звільнення з військової служби позивача згідно з вимогами пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що у нього наявні усі передбачені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстави для звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 03.10.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом в якому просив звільнити його з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини) необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

До вказаного рапорту позивачем було долучено: копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 (дідуся позивача); копію РНОКПП ОСОБА_2 , довідку до акту огляду МСЕК, копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , заяву ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію паспорта громадянина України ОСОБА_3 , копію РНОКПП ОСОБА_3 , копію закордонного паспорта ОСОБА_3 , копію посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_3 , нотаріально-завірену заяву ОСОБА_3 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 , копію РНОКПП позивача; копію акту про встановлення факту здійснення догляду за ОСОБА_2 , копію протоколу ЛКК ОСОБА_2 , копію виписки із медичної карти ОСОБА_2 .

Листом від 14.10.2024 №1629/1923, військова частина відмовила у задоволенні поданого рапорт у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення. Вказано, що позивачем не доведено відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 . Факт проживання дочки ОСОБА_2 ОСОБА_3 в м. Оліва Королівства Іспанія не може вважатись підставою не здійснювати догляд за батьком.

Вважаючи протиправними дії, щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2232-ХІІ).

Визначення військової служби міститься у ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами ч. 2 цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції проходить військову службу в Збройних Силах України в складі військової частини НОМЕР_1 з липня місяця 2025 року, згідно копії посвідчення офіцера серії НОМЕР_4 .

Згідно з частинами 3, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 коментованого Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач звернувся з рапортом від 03.10.2024 до командира військової частини НОМЕР_2 , в якому просив про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 12.05.1992 - через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо Інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

У рапорті вказано, що до нього додано належним чином посвідчені копії документів: копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 , копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 , довідку до акту огляду МСЕК ОСОБА_2 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , заяву ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3 , копію закордонного паспорта ОСОБА_3 , нотаріально завірену заяву ОСОБА_3 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 , копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 , копію акту про встановлення факту здійснення догляду за ОСОБА_2 , копію висновку про наявність порушення функцій організму ОСОБА_2 , копію протоколу засідання ЛКК Яремчишина С.А., копію виписки із медичної карти ОСОБА_2 .

Відповідачем не заперечується обставина подання позивачем рапорту та долучених до нього документів.

Однак, відповідно до листа №1629/1923 від 14.10.2024 військовою частиною надано відповідь на рапорт від 03.10.2024 та зазначено що факт проживання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка проживає та займається підприємницькою діяльністю у м. Оліва Королівства Іспанія, не можна вважати підставою не здійснювати догляд за батьком.

Оцінюючи такі підстави відмови відповідача, колегія суддів враховує наступне.

Як вже зазначалося вище, підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Обов`язковими умовами для отримання позивачем права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у цьому випадку є:

наявність члена сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи;

відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Зазначені обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорту доказами.

Приналежність дідуся позивача до осіб з інвалідністю другої групи та потреба у постійному догляді підтверджуються матеріалами справи, а саме: довідкою до акту огляду МСЕК, копією пенсійного посвідчення ОСОБА_2 та копією акту про встановлення факту здійснення догляду за ОСОБА_2 унаслідок яких він потребує постійного догляду, як особа з інвалідністю II групи.

Як зазначено, п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи

Тобто, вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою, з певних об`єктивно існуючих причин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.

У цьому випадку, хоча формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення (брат позивача), його неможливість здійснювати догляд за батьком через проходження військової служби є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені.

Згідно ст. 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, законодавством визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, яким є, зокрема спільне проживання.

Так до матеріалів справи долучено відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/97097-25-Вих від 09.12.2025 на адвокатський запит № б/н від 08.12.2025 згідно якої слідує, що ОСОБА_3 перебувала на території України 06.09.2018. Після цієї дати ОСОБА_3 до України не повернулась.

Також до матеріалів справи долучена копія нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 від 18.11.2025 та її переклад на українську мову з якої встановлено, що ОСОБА_3 останній раз їздила в Україну 05.08.2018 і покинула територію України 06.09.2018. ЇЇ батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 інвалід ІІ групи за станом здоров`я та потребує постійного догляду. Повертатися до України не має наміру та можливості, відтак не може здійснювати постійний догляд за своїм батьком. ЇЇ мати померла. З родичів другого ступеня споріднення є лише її син ОСОБА_1 , який може здійснювати постійний догляд з ОСОБА_5 . Родичів третього ступеня споріднення немає.

Суд зазначає, що фізична наявність дочки, ОСОБА_3 , яка не проживає з батьком однією сім`єю, не є членом його сім`ї, а з тверджень позивача постійно проживає в іншій країні вказує на ту обставину, що з об`єктивних причин дочка не має змоги і можливості здійснювати (а батько отримувати) відповідний догляд.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає достатньою підставою для звільнення позивача з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, а відтак протиправними дії щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби.

Разом з цим, як зазначив суд першої інстанції, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII).

Відповідно до Закону № 2232-XII Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Положення №1153).

Пунктом 7 Положення встановлено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до п. 12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з п. 233 Положення №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, - у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджена Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція №170).

Відповідно до п. 14.10 Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз.13 пункту 14.10 Інструкції №170).

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорта до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

Як встановлено судом, позивач звертався до відповідача військової частини НОМЕР_2 із рапортом поданим «по команді» до командира в/ч НОМЕР_2 про звільнення з лав ЗСУ за сімейними обставинами.

Однак, як згадувалось вище, що ОСОБА_1 на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції проходить військову службу в Збройних Силах України в складі Військової частини НОМЕР_1 з липня місяця 2025 року, згідно копії посвідчення офіцера серії НОМЕР_4 .

Суд зауважує, що розгляд рапорта військовослужбовця про звільнення зі служби повинен відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, які підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Наслідком подання та розгляду рапорта військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорта.

Враховуючи, що позивач перебуває на військовій службі у складі військової частини НОМЕР_1 , суд вважає, що саме військова частини НОМЕР_1 є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення останнього з військової служби або надання мотивованої відмови в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

З огляду на наведене, позовні вимоги, які заявлені до військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_3 є безпідставними.

Оцінюючи зібрані в справі докази суд вважає, що матеріалами справи підтверджується, що мати позивача із 2015 року проживає за кордоном, у м. Оліва Королівства Іспанія, відтак не здійснює догляду за батьком в силу таких обставин.

При розгляді даного спору колегія суддів звертає свою увагу на той факт чи може хтось із родичів першого та другого ступенів споріднення фактично здійснювати догляд за батьком. Під час розгляду справи інших родичів судом не встановлено.

Так як ОСОБА_3 , мати позивача, із вересня 2018 року перебуває за кордоном, то суд приходить до висновку, що така не здійснює догляд за батьком, який є інвалідом ІІ групи та потребує постійного догляду.

Відтак, з урахуванням ст.9 КАС України, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його дідом ОСОБА_2 , як особою з II групою інвалідності.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції, а відтак відсутні підстави для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., а за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3633 грн 60 коп., а тому судові витрати підлягають до відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 6056 грн 00 коп.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 380/5959/25 скасувати на прийняти нове рішення яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його дідом ОСОБА_2 , як особою з II групою інвалідності.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його дідом ОСОБА_2 , як особою з II групою інвалідності.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) сплачений судовий збір в розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула