Справа № 160/4364/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/4364/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Семененка Я.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року (суддя Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотання Вх.36/1544 від 22.08.2024 ОСОБА_1 про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кооперативу цільове призначення Код КВЦПЗ 02.05 (Для будівництва індивідуальних гаражів) орієнтовною площею 0,009 га., з метою присвоєння кадастрового номеру, по фактичному розміщенню гаража № НОМЕР_1 , 30 Гаражного кооперативу «Обслуговуючий кооператив «Лівобережний з Л», розташованого: м. Дніпро, вул. Щербини. (Індустріальний район).

Зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 Вх.36/1544 від 22.08.2024 про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кооперативу цільове призначення Код КВЦПЗ 02.05 (Для будівництва індивідуальних гаражів) орієнтовною площею 0,009 га., з метою присвоєння кадастрового номеру, по фактичному розміщенню гаража № НОМЕР_1 , 30 Гаражного кооперативу «Обслуговуючий кооператив «Лівобережний з Л», розташованого: м. Дніпро, вул. Щербини. (Індустріальний район) та прийняти рішення із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

11.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій останній просить встановити судовий контроль і зобов`язати суб`єкта владних повноважень Дніпровську міську раду у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення згідно ст. 382 КАС України.

Заява обґрунтована тим, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 у справі №160/4364/25 щодо розгляду Дніпровською міською радою клопотання Вх.36/1544 від 22.08.2024 ОСОБА_1 про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кооперативу цільове призначення Код КВЦПЗ 02.05 (Для будівництва індивідуальних гаражів) орієнтовною площею 0,009 га., з метою присвоєння кадастрового номеру, по фактичному розміщенню гаража № НОМЕР_1 , 30 Гаражного кооперативу «Обслуговуючий кооператив «Лівобережний з Л», розташованого: м. Дніпро, вул. Щербини. (Індустріальний район) - не виконано, а тому, на думку позивача, єдиним способом для відновлення порушеного права ОСОБА_1 є встановлення судом судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання. Позивач вважає, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема у формі зобов`язання боржника подати до суду відповідний звіт сприяє забезпеченню реалізації принципу виконуваності судового рішення (загальновідомо, що «рішення суду не має значення, якщо воно не виконується»), запобігає можливому зловживанню з боку боржника (наприклад, у формі уникнення оперативного та повного виконання рішення), гарантує дотримання законності (як у вимогах стягувача, так і у діях боржника), а також підвищує довіру громадян до суду та держави, в цілому.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення відмовлено.

З ухвалою суду першої інстанції не погодилась позивач, яким була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, позивач просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про встановлення судового контролю у справі № 160/4364/25.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що Держава не виконує свого обов`язку, щодо захисту порушеного права позивач на ефективний засіб юридичного захисту. Бездіяльність з боку посадових осіб міської Дніпровської ради м. Дніпро відносно позивача продовжується. Рішення суду не виконується.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в даному ж випадку, виданий судом виконавчий лист у цій справі був пред`явлений до примусового виконання, за результатом чого було відкрито виконавче провадження, що підтверджується копіями матеріалів виконавчого провадження ВП №78361119 долученими позивачем. В свою чергу, інформації про завершення наведеного виконавчого провадження, станом на час розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю до суду подано не було, отже, з зазначених обставин справи вбачається, що станом на час розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю наявне виконавче провадження з виконання судового рішення у даній справі. Наведене свідчить про існування у позивача можливості отримати реальне виконання судового рішення у межах процедури виконавчого провадження, у тому числі шляхом застосування державним виконавцем примусових заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні заяви, про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі слід відмовити повністю.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 2 та 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 3-5 ст. 382 КАС України, якщо судове рішення набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

За письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.

Отже, судовий контроль є самостійним механізмом забезпечення виконання рішення, який може реалізовуватись незалежно від стадії чи наявності виконавчого провадження.

Також, судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18, від 11.06.2020 у справі № 640/13988/19 та від 23.12.2020 у справі № 704/1167/19.

Колегія суддів наголошує, що загальний порядок виконання судових рішень, який встановлено Законом України «Про виконавче провадження», не позбавляє суд права встановити судовий контроль за виконанням судового рішення. Встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, не залежить від наявності відкритого виконавчого провадження та від його результатів.

Вказане прямо передбачено ч.4 ст.382 КАС України.

Отже, підстави, з яких судом першої інстанції відмовлено в задоволенні заяви про встановлення судового контролю, не можливо визнати законними.

Так, згідно матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотання Вх.36/1544 від 22.08.2024 ОСОБА_1 про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кооперативу цільове призначення Код КВЦПЗ 02.05 (Для будівництва індивідуальних гаражів) орієнтовною площею 0,009 га., з метою присвоєння кадастрового номеру, по фактичному розміщенню гаража № НОМЕР_1 , 30 Гаражного кооперативу «Обслуговуючий кооператив «Лівобережний з Л», розташованого: м. Дніпро, вул. Щербини. (Індустріальний район).

Зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 Вх.36/1544 від 22.08.2024 про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кооперативу цільове призначення Код КВЦПЗ 02.05 (Для будівництва індивідуальних гаражів) орієнтовною площею 0,009 га., з метою присвоєння кадастрового номеру, по фактичному розміщенню гаража №29, 30 Гаражного кооперативу «Обслуговуючий кооператив «Лівобережний з Л», розташованого: м. Дніпро, вул. Щербини. (Індустріальний район) та прийняти рішення із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Звертаючи до суду із заявою про встановлення судового контролю позивачем зазначено, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 у справі №160/4364/25 щодо розгляду Дніпровською міською радою клопотання Вх.36/1544 від 22.08.2024 ОСОБА_1 про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кооперативу цільове призначення Код КВЦПЗ 02.05 (Для будівництва індивідуальних гаражів) орієнтовною площею 0,009 га., з метою присвоєння кадастрового номеру, по фактичному розміщенню гаража № НОМЕР_1 , 30 Гаражного кооперативу «Обслуговуючий кооператив «Лівобережний з Л», розташованого: м. Дніпро, вул. Щербини. (Індустріальний район) - не виконано, а тому, на думку позивача, єдиним способом для відновлення порушеного права ОСОБА_1 є встановлення судом судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання.

В свою чергу, під час розгляду заяви про встановлення судового контролю, судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам заявника (по суті) в частині невиконання суб`єктом владних повноважень рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2025, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів зазначає, що невиконання рішення суду формує недовіру людини до суду, що недопустимо в демократичній державі. Водночас суб`єкт владних повноважень, який є стороною у справі, має бути зразком для громадськості щодо належного виконання рішення суду, не чекаючи при цьому примусового виконання такого рішення суду або встановлення судового контролю щодо виконання рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих на забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.022 у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 у справі № 611/26/17, від 07.02.2022 у справі № 200/3958/19-а.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви про встановлення судового контролю за виконання рішення суду, висновки суду першої інстанції є передчасними.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України»(№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, дійшов передчасних висновків та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За цим, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для ухвалення нового судового рішення про задоволення вимог поданої позивачем в порядку ст. 382 КАС України заяви шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання рішення суду по справі №160/4364/25 .

Отже, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року скасувати.

Справу направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя Я.В. Семененко