Справа № 591/10837/25
Суддя: Косар А. І.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/591/591/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Косар А. І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу № 591/10837/25 про визнання протиправними дій та скасування рішення

сторони:

позивач ОСОБА_1

представник позивача Якименко Ольга Ігорівна

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1

вимоги позивача:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову № Х 03/25-161 від 17.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500.00 грн.

2. Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.

та установив:

Історія справи

23.09.2025 позивач через представника за допомогою підсистему «Електронний суд» подав до суду вказаний адміністративний позов. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 17.03.2025 постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення № Х 03/25-161 громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25500,00 гривень. Так, 07 березня 2025 року стрільцем-помічником гранатометника взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим солдатом ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивач вказує, що не відмовлявся проходити ВЛК, а лише намагався пояснити, що має певні розлади здоров`я та бажає надати певну медичну документацію задля забезпечення об`єктивності проведення огляду, а також пройти ВЛК в інший день, оскільки не планував візит до ТЦК та СП дорогою до дому з роботи 07.03.2025, адже не мав об`єктивної можливості проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, оскільки здійснює догляд за матір`ю похилого віку, котрій встановлено другу групу інвалідності, та яка потребує постійного стороннього догляду, й котра чекає на нього вдома. Вважає, що Відповідачем його було позбавлено права на законне проходження ВЛК, згідно з наказом МОЗ № 402 від 14 серпня 2008 року. Додатково зазначає, що пізніше Позивач самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою ініціювання процедури проходження військово-лікарської комісії та 02.04.2025 отримав довідку Позаштатної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 на базі КНП «Клінічна лікарня № 5» СМР Пантелеймона № 2025-0402-2045-0492-3. Під час вручення направлення та повістки Позивачу фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представниками ТЦК та СП або поліцейським не здійснювалася. Тому просить, задовольнити позовні вимоги.

29 вересня 2025 року Ухвалою суд відкрив провадження у справі з розглядом справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.10.2025 відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 в системі «Електронний Суд» подав до суду відзив, у якому зазначив, що 07.03.2025 р. о 16 год 23 хв. під час дії особливого періоду (правового режиму воєнного стану), ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебуваючи у приміщенні Комунальної установи Сумська міська клінічна лікарня №5 за адресою: м. Суми, вул. Марко Вовчок, 2, категорично відмовився від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі Направлення на військово-лікарську комісію від 07.03.2025 року N 1006 та отримання повістки для уточнення персональних даних та проходження військово лікарської комісії . Своїми діями порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України від 21.10.1993 N 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. З огляду на відмову ОСОБА_1 від виконання своїх передбачених чинним законодавством обов`язків, стрільцем-помічником гранатометника взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим солдатом ОСОБА_3 в межах наданих повноважень на складення протоколів про адміністративні правопорушення було складено протокол №Х03/25-161 про адміністративне правопорушення від 07.03.2025 року щодо порушення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині невиконання в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану обов`язку проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, а саме абзацу 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена відповідальність згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол було складено у присутності ОСОБА_1 . У межах виконання статті 256 КУпАП позивачу було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, його права та обов`язки, які зазначені в статті 268 КУпАП, повідомлено про призначений час і місце розгляду справи та запропоновано згідно частини третьої вищезазначеної норми подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від проходження ВЛК. Позивач власноруч написав заяву, на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , про відмову від проходження військово лікарської комісії. Пояснень і зауважень щодо змісту протоколу як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не надавав, хоча мав таке право і з таким правом був попередньо ознайомлений. Позивач не заперечував проти складення протоколу, не відмовлявся від дачі пояснень, а на власний розсуд їх не надав. Другий примірник протоколу Позивач отримав під особистий підпис. Під час складення протоколу №Х03/25-161 про адміністративне правопорушення від 07.03.2025 року ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак, до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 о 17 год. 00 хв. 17.03.2025 року на розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не з`явився. Будь-яких письмових пояснень від Позивача на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 також не надходило, а тому справа про притягнення його адміністративної відповідальності була розглянута за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на відсутність в облікових даних ОСОБА_1 визначеного актуального ступеню придатності начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 07.03.2025 р. його було направлено на проходження ВЛК для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та здійснена спроба вручення відповідальним працівником Картки обстеження та медичного огляду, від отримання якої та, відповідно, від проходження ВЛК останній категорично відмовився, що в подальшому потягло за собою складення щодо нього адміністративного протоколу та притягнення до адміністративної відповідальності згідно частини третьої статті 210-1 КУпАП. Невиконання позивачем в особливий період законної вимоги відповідача про проходження ВЛК є порушенням вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Отже, враховуючи вищезазначені вимоги законодавства та встановлені обставини в справі, у керівника ІНФОРМАЦІЯ_4 було достатньо підстав розглядати справу відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП з дотриманням вимог ст.ст. 235, 280, 283-284 КУпАП; позивач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи; посадова особа на підставі досліджених доказів встановила наявність в діях позивача всього складу адміністративного правопорушення, в т.ч. його вину у вчиненні порушення та в межах визначеної ч.3 ст.210-1 КУпАП позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Таким чином, при прийняті оспорюваного рішення ІНФОРМАЦІЯ_8 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. На підставі викладеного просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 копію ухвали отримав 17.10.2025, правом на подання відзиву не скористався.

28.10.2025 представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 подано до суду клопотання про залишення позову ОСОБА_4 про скасування постанови без розгляду, у зв`язку з недотриманням позивачем строків звернення до суду з вказаним позовом.

13.11.2025 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. Також, подано ряд клопотань про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та додаткові пояснення по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Постановою від 17.03.2025 № Х 03/25-161 про накладення адміністративного стягнення, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн.

Зі змісту постанови слідує, що 07.03.2025 р. о 16 год 23 хв. під час дії особливого періоду (правового режиму воєнного стану), ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебуваючи у приміщенні Комунальної установи Сумська міська клінічна лікарня №5 за адресою: м. Суми, вул. Марко Вовчок, 2, категорично відмовився від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі Направлення на військово-лікарську комісію від 07.03.2025 року N 1006 та отримання повістки для уточнення персональних даних та проходження військово лікарської комісії . Своїми діями порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України від 21.10.1993 N? 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно складеної повістки ОСОБА_1 приписувалось з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 07.03.2025 о 16 год. 15 хв. для проходження ВЛК. Також, ОСОБА_1 було складено направлення №1006 від 07.03.2025, відповідно до якого він направлявся для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я.

В свою чергу ОСОБА_4 відмовився отримувати повістку, про що власноручно написав заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.03.2025 зазначивши причину відмови від повістки «у зв`язку з тим, що мати інвалід ІІ групи, збирає документи на відстрочку».

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно з постановою № Х 03/25-161 від 17.03.2025 стала категорична відмова від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Нормами пункту 74 Порядку № 560 закріплено, що військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилається в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з урахуванням вимог пункту 74-3 цього Порядку.

Особам віком до 45 років у направленні для проходження медичного огляду зазначається про необхідність визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ними військовій частині, командиром військової частини або начальником центру рекрутингу Збройних Cил видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11, яке реєструється у письмовій формі у журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається військовозобов`язаному та резервісту під особистий підпис.

Направлення на медичний огляд військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в СБУ, а також військовозобов`язаних, які виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації в обраному ними підрозділі, органі, закладі, установі СБУ, здійснюється у порядку, визначеному Головою СБУ.

Додатком 11 Порядку № 560 визначено форму направлення, для встановлення придатності військовозобов`язаного до проходження військової служби за станом здоров`я, у певному медичному закладі, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що процедурі проходження на військово-лікарській комісії медичного огляду передує:

- формування повістки про виклик військовозобов`язаного для проходження відповідного огляду та її вручення особі;

- видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком 11 до Порядку № 560;

- реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 до Порядку № 560.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для проходження особою медичного огляду на військово-лікарській комісії є отримання особою відповідної повістки на проходження військово-лікарської комісії із зазначенням мети виклику - проходження ВЛК.

Відповідно до пункту 47 зазначеної постанови у разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до пункту 41 вказаної постанови належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

У матеріалах справи відсутні докази того, що направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_8 не надав суду докази на підтвердження дотримання норм Порядку № 560 для виклику позивача для повторного проходження військово-лікарської комісії для проходження медичного огляду.

Відповідачем надана суду заява відмови від проходження ВЛК.

Суд критично оцінює заяву ОСОБА_1 від 07.03.2025 відмови від проходження ВЛК, оскільки не надано належних та допустимих доказів відмови ОСОБА_1 від отримання такого документу як направлення на військово-лікарську комісію.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У даному конкретному випадку складені процесуальні документи стосовно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що уповноваженою особою ТЦК та СП не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, на яку накладається адміністративне стягнення, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у Постанові про накладення адміністративного стягнення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

За таких обставин винесення 17.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 оскаржуваної постанови № Х 03/25-161 не доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 210-1 ч. 3 КУпАП поза розумним сумнівом.

Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на викладене, суд не надає детальної оцінки аргументам сторін по суті адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності згідно з оспорюваною постановою.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, позовні вимоги належить задовольнити, скасувати оскаржувану постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення, згідно пункту 3 частини третьої статті 286 КАС.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, слід врахувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.

Отже, наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду. Виключенням з цього правила є факт визнання судом причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

З системного аналізу зазначеної норми видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно положень ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову прийнято 17.03.2025. Копію постанови отримано представником позивача 01.10.2025разом з додатками до відповіді на запит адвоката. Позовну заяву про скасування постанови подано представником позивача через підсистему Електронний суд 23.09.2025, тобто з пропуском строку.

Позивачем при зверненні до суду заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 17.03.2025, яке обґрунтовує тим, що позивач дізнався про винесення оскаржуваної постанови після блокування банківських рахунків внаслідок звернення оскаржуваної постанови до примусового виконання.

При цьому достовірних відомостей про вручення позивачу копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 17.03.2025 раніше ніж 01.10.2025 суду не надано.

За таких обставин, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування викладеного в ухвалі Зарічного районного суду м. Суми від 29.09.2025 висновку про поновлення позивачу строку звернення до суду з вказаним адміністративним позовом, відсутні підстави стверджувати про доведеність наявності факту пропуск позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом, який виявлено після відкриття провадження.

За матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір на суму 605,60 грн, про що свідчать Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Таким чином, оскільки суд першої інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення позову та скасування постанови, то керуючись статтею 139 КАС, слід стягнути на ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 ЄДРПОУ: НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 5-7, 77, 90, 139, 157, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 про залишення позовних вимог без розгляду відмовити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № Х 03/25-161 від 17.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500.00 грн.

Закрити провадження у справі.

Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_3 ЄДРПОУ: НОМЕР_2 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 судові витрати понесені позивачем при поданні адміністративного позову до суду у виді судового збору в розмірі 605,60 грн.

Видати виконавчий лист після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за веб-адресою: http://zr.su.court.gov.ua/sud1805/.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Якименко Ольга Ігорівна, РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_4 .

Суддя А. І. Косар