Справа № 161/24907/25
Суддя: Кихтюк Р. М.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/441/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Кихтюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Вегери Д.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 10.01.2024 року згідно постанови поліцейського був необґрунтовано притягнутий до відповідальності за ст.183 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме: поліції, повідомивши про нанесення йому тілесних ушкоджень, чого не було.

Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки вона винесена незаконно, так як він являється учасником бойових дій і зробив зауваження двірнику, який під час прибирання вуличної території по АДРЕСА_1 необачно кинув на нього снігом. Після цього останній відповів нецензурною лайкою та пригрозив нанесенням тілесних ушкоджень. З метою уникнення цього, ним і було викликано поліцію. Враховуючи наведене, просив суд оскаржувану постанову скасувати.

Дослідивши наявні письмові докази, які містяться в матеріалах справи та доводи представників сторін, суд приходить до висновку про необґрунтованість і недоведеність заявлених вимог.

В судовому засіданні з`ясовано, що 10.01.2024 року позивач звернувся в поліцію із викликом та повідомив про нанесення йому тілесних ушкоджень(а.с. ).

Прибувши за викликом, працівники поліції з`ясували, що вказані обставини не підтвердилися, тілесних ушкоджень у нього не виявили і було принято рішення про притягнення заявника, який перебував у нетверезому стані, до відповідальності за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб ( а.с. ).

Крім цього, як слідує з постанови суду від 20.03.2025 року, доданої до відзиву, позивача було притягнуто до відповідальності за скоєння дрібного хуліганства зокрема, що він 10.01.2024 року, перебуваючи на АДРЕСА_1 у нетверезому стані, чіплявся до гр. ОСОБА_2 , ображав його нецензурною лайкою, чим порушував громадський порядок і спокій громадян. Вказане рішення суду набрало законної сили і встановлені ним обставини доказуванню не підлягають.

Зазначені обставини, на переконання представника відповідача свідчать про намагання позивача уникнути відповідальності за вказане порушення.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень і на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом». У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, суд дослідивши та оцінивши представлені докази, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач не зазначив і не представив суду доказів неправомірності дій поліцейського при складанні постанови та накладенні на нього адміністративного стягнення.

При цьому, жодні доводи позивача не спростовують висновків суду, оскільки не підтверджуються будь-якими належними і допустимими доказами, надані пояснення не можуть слугувати беззаперечним доказом неправомірних дій відповідача, а тому суд їх розцінює як намагання ухилитись від відповідальності за дане порушення.

Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідача неправомірних дій при винесенні оскаржуваної постанови та вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 139, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови від 10.01.2024 року про накладення адміністративного стягнення за ст.183 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк