Справа № 400/5885/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5885/24

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

21.08.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт солдата, рядового ОСОБА_1 , про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, визначеними у абзаці 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у редакції, яка діяла на час звернення, станом на 05.05.2024;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити солдата, рядового ОСОБА_1 , з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у редакції, яка діяла на час звернення з рапортом, станом на 05.05.2024.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді «солдат» у званні «рядовий».

У травні 2024 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», додавши до рапорту повні та належним чином оформлені документи в підтвердження наявності сімейних обставин, які дають підстави для звільнення з військової служби. Однак, за відсутності правових підстав відповідач у задоволенні рапорту фактично відмовляє, питання про звільнення з військової служби не вирішує, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду з цим адміністративним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою законом процедурою, яка включає подання відповідного рапорту «по команді» (направлення рапорту в порядку підпорядкування прямому командиру). Однак, у спірному випадку, установлену процедуру для подання рапорту з належним чином оформленими документами позивачем не дотримано, тому відсутні підстави вважати, що відповідач допустив протиправну бездіяльність у вирішенні питання про звільнення військовослужбовця з військової служби.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи, помилково залишено поза увагою те, що надіслання рапорту засобами поштового зв`язку на адресу військової частини НОМЕР_1 , є вимушеним і єдиним можливим заходом з боку військовослужбовця, адже іншого способу, внаслідок відмови командира у прийнятті рапорту, у позивача не було. Поряд з цим, апелянт зауважує на тому, що ним дотримано вимоги в частині оформлення рапорту та документів на підтвердження правомірності вимог про звільнення з військової служби, що давало військовій частині вирішити по суті вимоги позивача.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації під час воєнного стану, є військовослужбовцем, на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України) на посаді «солдат» у званні «рядовий».

05 травня 2024 року позивач оформив на адресу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У рапорті позивач зазначив про небажання продовжувати військову службу через сімейні обставини (наявність у його матері ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності).

До вказаного рапорту позивач додав копії військового квитка, паспортів (позивача та його матері), свідоцтва про народження, висновку МСЕК та документів, що підтверджують інвалідність.

Згідно інформації про поштове відправлення, рапорт від 05.05.2024 року надісланий засобами поштового зв`язку на адресу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) 10.05.2024 року.

Листом від 09.05.2024 за №08/3-71/62 НОМЕР_2 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України повідомив позивачеві, що відповідно до статті 14 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

У зв`язку з чим, з метою реалізації права на звільнення з лав ДПСУ позивачеві рекомендовано виконати рапорт (по команді), в якому зазначити назву ТЦК та СП, до якого необхідно направити особову справу, вказати бажання або відсутність бажання щодо проходження ВЛК. До рапорту додати завірені копії документів, які підтверджують право на звільнення.

Вважаючи, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не вирішила питання про звільнення позивача з військової служби, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із абзацом 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

Частиною 7 статті 26 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170.

Згідно пункту 14.10 розділу XIV Інструкції від 10.04.2009 року №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).

В контексті спірних правовідносин слід враховувати, що відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Таким чином, розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання вимог пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, цей рапорт подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Виходячи з обставин справи, позивач проходить військову службу на посаді на посаді «солдат» у званні «рядовий», у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення (пункт 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно пункту 119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (пункт 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).

Згідно пункту 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону)* в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

Поряд з цим, рапорт про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не був поданий позивачем прямому командиру військової частини.

Виходячи з обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про не підтвердження протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 стосовно прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, адже у даному випадку подання рапорту на звільнення з військової служби відбулось з порушенням установленого порядку.

Доводи апелянта про фактичну неможливість звернутись із рапортом безпосереднього до свого командира військової частини, оскільки в цьому (у прийнятті рапорту) позивачеві відмовляється, не можуть бути визнані обґрунтованими, адже такі доводи не підтвердженні відповідними доказами. Поряд з цим, відсутність у позивача технічної можливості подати рапорт безпосередньому командирові спростовується фактом направлення рапорту засобами поштового зв`язку.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв