Справа № 360/2414/25
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

30 грудня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/2414/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., перевіривши матеріали позовної заяви заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла сформована 15 грудня 2025 року в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), в інтересах якого звернулася адвокат Отрох Алли Володимирівни (далі представник позивача), до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій представник позивача після уточнення позовних вимог просить:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової компенсації позивачу за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 46 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року визнані неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом, зазначені представником позивача у позовній заяві від 15 грудня 2025 року. Залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 та запропоновано представнику позивача протягом десяти календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви та надати суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення пропущеного строку.

26 грудня 2025 року від представника позивача через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків, в якій заявник просить поновити строк звернення до суду, оскільки лише 25 листопада 2025 року представник позивача отримала відповідь, згідно з якою додаткову грошову винагороду не було враховано при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки. Оскільки позивач не одержував письмове повідомлення про відмову у здійсненні перерахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток у день виключення із списків особового складу військової частини, вважаю, що моментом, коли йому стало відомо про порушене право на отримання всіх належних виплат при звільненні є дата отримання належної відповіді на адвокатський запит 25 листопада 2025 року. З урахуванням вказаного представник позивача просить поновити позивачу строк звернення до суду з позовною заявою.

Розглянувши заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 26 грудня 2025 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду з цим позовом внаслідок відсутності документального підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

В ухвалі від 22 грудня 2025 року суд дійшов висновку, що позивач звернувся з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 233 КЗпП України, у спорах щодо виплат всіх сум, що належать працівникові при звільненні з публічної служби.

Суд зазначає, що означений спір є трудовим спором щодо грошового забезпечення (грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток) при звільненні з публічної служби з огляду на наступне.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Так, до 19 липня 2022 року частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, було встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим, частиною другою цієї статті до 19 липня 2022 року було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, до 19 липня 2022 року право на заробітну плату не обмежувалось будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

В аспекті спірних правовідносин поняття «грошове забезпечення» і «заробітна плата», які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення охоплювався застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці» та, відповідно, до 19 липня 2022 року звернення до суду з позовними вимогами щодо заробітної плати (грошового забезпечення) не обмежувалось будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, статтю 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, починаючи з 19 липня 2022 року обмежено строк звернення до суду з позовами про вирішення трудових спорів щодо виплати заробітної плати (грошового забезпечення) під час проходження публічної служби та щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні. З 19 липня 2022 року у спорах щодо виплати заробітної плати (грошового забезпечення) під час проходження публічної служби такий строк становить три місяці з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а у спорах щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, такий строк становить три місяці з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21 і від 25 квітня 2023 року № 380/15245/22.

Отже, до правовідносин у цій справі застосуванню підлягають норми частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції після 19 липня 2022 року, які, в свою чергу, передбачають тримісячний строк звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні. При цьому, перебіг такого строку слід розраховувати з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 березня 2023 року № 73 старшого сержанта ОСОБА_1 , старшого розвідника-снайпера 2 розвідувального відділення і розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти ВЧ НОМЕР_1 , звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16 січня 2023 року № 10-РС у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) і вважати таким, що справи та посаду здав та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 14 березня 2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України від 04 березня 2022 року № 248/1210 наказано виплатити:

- щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 14 березня 2023 року у розмірі 523 % від посадового окладу;

- надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавку за вислугу років за період по 14 березня 2023 року.

Наказано виплатити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 премію за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 01 по 14 березня 2023 року з розрахунку 30000,00 за повний місяць.

Наказано виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік, відповідно до пункту 2 розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких інших осіб, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2016 року № 260, отримав.

Щорічна основна відпустка за 2021 рік використана у кількості 30 діб

Щорічна основна відпустка за 2022 рік використана у кількості 14 діб, наказано виплатити грошову компенсацію за 16 діб невикористаної відпустки.

Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана, наказано виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної відпустки.

Отже, починаючи з 14 березня 2023 року позивач був обізнаний про належне йому до виплати при звільненні з військової служби грошове забезпечення.

Таким чином, строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 233 КЗпП України три місяці з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, для позивача розпочався 15 березня 2023 року.

Пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, перебіг строку для звернення суду з цим позовом розпочався у позивача 01 липня 2023 року та закінчився 02 жовтня 2023 року (з урахуванням вихідних днів).

До суду з цим позовом позивач звернувся через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» 16 грудня 2025 року, тобто через 2 роки 7 місяців, з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 233 КЗпП України у спорах щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні. Для його поновлення як умову для відкриття провадження у справі заявник має пояснити, обґрунтувати причини його пропуску.

Твердження, що лише після отримання відповіді на адвокатський запит позивачу фактично стало відомо про порушення свого права, судом відхиляються як безпідставні, оскільки отримання інформації не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування грошового забезпечення.

Відповідно до витягу від 14 березня 2023 року № 73 позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військової частини з 14 березня 2023 року. Однак за отриманням інформації про розмір нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення представник позивача звернулася до відповідача тільки у вересні 2025 року.

Тож вказані обставини свідчать, що представник позивача звернулася до відповідача із адвокатським запитом за отриманням інформації щодо нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення вже після спливу значного проміжку часу, що минув з дня виключення позивача з грошового забезпечення відповідача до дня направлення цього запиту (значно більше трьох місяців строку, визначеного статтею 233 КЗпП України для звернення до суду за вирішенням трудового спору).

Представником позивача в заяві про поновлення строку не вказано жодних обставин, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду в межах строку, встановленого законом.

Жодних доказів існування обставин, які були б об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, представником позивача у заяві не наведено.

Представником позивача у позовні заяві від 15 грудня 2025 року щодо поновлення строку звернення до суду з позовною заявою було зазначено: «Позивач при звільненні знав, які виплати йому провели, але він не міг знати, які складові грошового забезпечення враховані при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки».

Отже, в цьому випадку, отримавши витяг з наказу про звільнення та будучи достовірно обізнаним з розміром виплачених сум, позивач мав можливість дізнатися про порушення його прав з підстав, викладених у позові. Крім того, позивач жодним чином не був обмежений у праві на звернення до відповідача у розсудливі строки з метою отримання інформації щодо складових грошового забезпечення враховані при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки, тоді як позивач навіть не звернувся до відповідача, що свідчить про пасивну поведінку позивача.

Посилання представника на Рішення Конституційного суду України від 11 грудня 2025 року у справі № 1-7/2024(337/24) є незмістовним, оскільки в означеному рішенні визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

Разом з тим, до правовідносин у цій справі застосуванню підлягають норми частини другої статті 233 КЗпП України, які, в свою чергу, передбачають тримісячний строк звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

З урахуванням вказаного, підстави, зазначені представником позивача в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 26 грудня 2025 року для поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог про перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, визнаються судом неповажними.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вказане, позовна заява ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії підлягає поверненню внаслідок визнання судом вказаних в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними (випадок, передбачений частиною другою статті 123 КАС України).

Керуючись статтями 122, 123, 169 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом та повернути позивачу позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, до електронного кабінету за допомогою підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд».

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.В. Кисіль