Справа № 160/1682/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/1682/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Семененка Я.В.,

розглянув в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року (суддя Букіна Л.Є.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській щодо відмови у призначенні пенсії з наступного дня після звільнення зі служби ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту «б» статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з наступного дня після звільнення зі служби з 17.08.2018р., відповідно до пункту «б» статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2021у справі № 640/17460/20 йому пенсія призначена з 01.12.2021 з дати набрання чинності рішенням суду, що є безпідставним з огляду на положення пункту «б» статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідно до якого пенсія йому повинна бути призначена з дати наступного дня після звільнення зі служби - з 17.08.2018, тому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії з наступного дня після звільнення зі служби з 17.08.2018 , та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з наступного дня після звільнення зі служби з 17.08.2018, відповідно до пункту «б» статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 у справі №160/1682/25 позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплати пенсії за вислугу років з 11.06.2019; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 з 11.06.2019 перерахунок та виплату пенсію за вислугу років, з урахуванням раніше виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що його дії є правомірними та під час виплати пенсії позивачу відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, які визначені нормами чинного законодавства, тому підстави для перерахунку призначеної позивачу пенсії відсутні.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції у цій справі ухвалено обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства. Просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та письмового відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2021 у справі № 640/17460/20 уповноваженим органом пенсійного фонду позивачу призначено пенсію за вислугою років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.12.2021, і з цього часу позивач перебуває на пенсійному обліку, з жовтня 2023р. позивач перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

24.10.2024 він звернувся до відповідача з заявою, у якій просив проінформувати його про дату призначення йому пенсії та надати інші відомості щодо пенсійного забезпечення, та з листа відповідача від 0.10.2024 йому стало відомо що йому пенсія призначена на виконання на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/17460/20 з 01.12.2021 і відповідач зазначив, що оскільки в резолютивній частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2021 у справі № 640/17460/20 відсутня дата, з якої слід здійснити перерахунок, тому рішення суду виконано з дня набрання законної сили, тобто з 01.12.2021.

Отже враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, обсяг та зміст заявлених позивачем у справі позовних вимог предметом спору у цій справі є дата, з якої позивачу повинна бути призначена пенсія, і позивач вважає, що такою датою є дата наступного дня після звільнення зі служби - 17.08.2018, і саме це обумовило звернення позивача до суду із цим адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Сукупний аналіз положень ст. ст. 22, 46 Конституції України дає можливість зробити висновок про те, що право особи на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в тому числі в податковій міліції є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон №2262-XII).

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 48 Закону №2262-ХІІ визначено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Згідно з пунктом «б» і в частини першої статті 50 Закону № 2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів а, в статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пункту «б» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби

Частиною третьою статті 50 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Порядок подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено Постановою правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 № 3-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402 (далі по тексту - Порядок №3-1).

Відповідно до п.1 зазначеного Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства транспорту та зв`язку України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань ( далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів ( далі - уповноважені структурні підрозділи).

Уповноваженим структурним підрозділом Національної поліції, який здійснює підготовку та подання до органу, що призначає пенсію, документів для призначення пенсій військовослужбовцям, звільнених зі служби в поліції в Дніпропетровській області визначено Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Згідно із п.12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

У свою чергу, у відповідності до п.14 Порядку №3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Днем звернення за призначенням пенсії, відповідно до п. п. 6, 17, 18 Порядку №3-1, є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.

У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково. При поданні документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Під час розгляду цієї справи встановлено, що позивач звільнився зі служби 10.09.2018р. (наказ від 16.08.2018 року №203 о/с), а до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії позивач звернувся 11.06.2020р., і зазначені обставини не заперечувалась учасниками справи під час розгляду цієї справи судом.

З огляду на положення пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у межах спірних відносин належною та достатньою підставою для призначення позивачу у справі пенсії за вислугу років є його заява від 11.06.2020, саме тому у даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень пункту «б» статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки звернення позивача до органу ПФУ з заявою про призначення пенсії 11.06.2020 не може вважатися своєчасним зверненням за призначенням пенсії при звільненні останнього зі служби 10.09.2018, саме тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії згідно до приписів ч.3 ст.50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 11.06.2019, тобто не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплати пенсії за вислугу років з 11.06.2019 та з метою здійснення відновлення порушеного права позивача зобов`язав відповідача здійснити позивачу з 11.06.2019 перерахунок та виплату пенсію за вислугу років, з урахуванням раніше виплачених сум, та відмовив у задоволенні решти позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя Я.В. Семененко