Справа № 260/153/25
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/153/25
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №71 від 25.11.2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про зміну виду пенсії (переведення з одного виду пенсії - по інвалідності на інший - по вислузі років).

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області змінити ОСОБА_1 з 18.11.2024 року вид пенсії, перевівши його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.11.2024 року на підставі Закону України «Про прокуратуру» позивач звернувся із заявою про зміну виду пенсії (переведення з одного виду пенсії - по інвалідності на інший по вислузі років), до якої були додані необхідні для переведення на пенсію за вислугу років особисті документи, зокрема, пенсійне посвідчення; Довідка МСЕК; трудова книжка; Дипломи на моє ім`я з додатками до них; військовий квиток; Довідка №07/1/1-415-24 від 18.11.2024, видана Офісом Генерального прокурора, яка засвідчує, що станом на 18.11.2024 ОСОБА_1 обіймає посаду прокурора відділу Генеральної прокуратури України, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорсько-слідчих посадах станом на 18.11.2024 складає 20 років 04 місяці 05 днів; Довідки Офісу Генерального прокурора №21-2343п від 18.11.2024 «Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років)» та №21-234зп від 18.11.2024 «Про складові заробітної плати.

Рішенням «Про відмову у перерахунку пенсії» №71 від 25.11.2024, позивачу було відмовило у перерахунку пенсії та зазначено, що ГУПФУ в Закарпатській області за результатом розглянутих документів даний перерахунок виконати не має можливості, оскільки всі документи, що були долучені до електронної пенсійної справи були оброблені в попередньому перерахунку, на підставі вище наведеного провести перерахунок немає законних підстав.

Позивач вважає прийняте ГУ ПФУ в Закарпатській області рішення протиправним та таким, що порушило його гарантовані Конституцією та законами України соціальні права на пенсійне забезпечення.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги позивача вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зокрема зазначили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначену з 14.02.2024 року.

18.11.2024 позивачем була подано заява №14428 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України перерахунок пенсії - допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами.

На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду по суті заяви від 18.11.2024 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатської області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовлено в перерахунку пенсії про що винесено рішення №71 від 25.11.2024 року, оскільки всі документи, що були долучені до електронної пенсійної справи, були оброблені попередньому перерахунку.

Представник відповідача зазначає, що позивач не вжив заходів досудового врегулювання спору, оскільки не звертався із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а саме із пенсії призначеної по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VI.

Відтак, Головне управління не приймало рішень про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VI, оскільки розглянуло заяву № 14428 від 18.11.2024, що стосувалась допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами, що свідчить про безпідставність позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. За наведеного правового регулювання та обставин справи випливає, що визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області неправомірними - відсутні підстави.

Згідно зі ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18 листопада 2025 року позивач звернувся до ГУ Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про зміну виду пенсії, з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» подавши пакет необхідних документів.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для розгляду.

25 листопада 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішенням №36 про відмову у призначенні пенсії позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу.

Відповідачем у вищезгаданому рішенні було зазначено, що страховий стаж за наданими документами становить 10 років 9 місяців 11 дні.

До страхового стажу роботи заявника згідно трудової книжки від 07.08.1980 року не зараховано період роботи з 28.03.2003 року по 30.10.2003 року, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про застраховану особу.

Не погодившись з такими діями, щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Крім того відповідно до ч.1 ст.8 Основного Закону, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

На теперішній час діє Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 (далі - Закон № 1697)

У ч.1 ст.86 цього Закону №1697 встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до статті 62 Закону України №1788 «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Норма про пріоритетність трудової книжки як документа, що підтверджує стаж роботи, міститься й у Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

У разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак, за нормами чинного законодавства про пенсійне забезпечення саме трудова книжка вважається основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.

Як встановлено судом, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14 липня 2004 року та довідки Офісу Генерального прокурора від 18.11.2024 №07/1/1-415-24 вбачається, що стаж роботи позивача на прокурорсько-слідчих посадах станом на 18.11.2024 року складає 20 років 04 місяців 05 днів.

Як вбачається з рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 №71 від 18.03.2024 року ГУПФ України в місті Києві страховий стаж позивача становить 41 рік 3 місяці 21 день, 20 років з яких стаж роботи на посадах прокурорів.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України №137-V від 14.09.2006 р., яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція).

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком №22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч.1 ст.3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також, суд зазначає, що орган, який призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особі, даних паспорта і документів про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, фіксує і засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію за наявності сумнівів має право вимагати від фізичної особи дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і поданих документів.

Однак, як встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не здійснено жодних дій на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б здійснити переведення позивача з одного виду пенсії на інший.

З наведеного можна дійти висновку, що у випадку якщо поданих позивачем документів про переведення на інший вид пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.

Однак, відповідач обмежився виключно зазначенням інформації щодо неможливості здійснення перерахунку.

Щодо посилання відповідача про невідповідність заяви поданої через вебпортал пенсійного фонду, суд такі не приймає, зважаючи на ту обставину, що позивачем подавалась заява, де було сформовано прохання про зміну виду пенсії, з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

За таких обставин, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області протиправно прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії, оскільки у позивача, на момент звернення із заявою був наявний необхідний стаж для переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що рішення відповідача №71 від 25.11.2024 року не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, а тому є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Поряд із цим, аналізуючи наведені норми законодавства, суд приходить висновку, що стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури (20 років 04 місяців 05 днів), який дає право на отримання пенсії за вислугу років, є підтвердженим належними та допустимими доказами.

Відтак, позивач має право для переведення на пенсію за вислугу років згідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13.12.2001 у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі, в разі необхідності, регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Слід звернути увагу, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

З огляду на встановлену під час розгляду справи протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, з метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, починаючи з 18 листопада 2024 року (дня звернення із заявою про переведення на інший вид пенсії).

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 243, 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за №71 від 25.11.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, а саме змінити вид пенсії з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяП.П.Микуляк