Справа № 520/302/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 р.Справа № 520/302/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 21.10.25 у справі № 520/302/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення відсотка грошового забезпечення ОСОБА_1 з 79% до 70% під час перерахунку пенсії на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2022 року у справі №520/2280/21, починаючи з 01.12.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 79% грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2022 індексації за 2022 рік відповідно до Постанови КМУ від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" та з 01.03.2023 індексації за 2023 рік відповідно до Постанови КМУ від 24.02.2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", розмір якої розрахувати, виходячи з 79% грошового забезпечення.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо застосування з 01 березня 2023 року обмеження ОСОБА_1 розміру збільшення перерахунку пенсії, передбаченого пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" розміром 1500 гривень.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01 березня 2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, максимальним (граничним) розміром 1500 грн, визначеного абзацом 2 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", з урахуванням фактично сплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Зазначене рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі № 520/302/24 набрало законної сили 22.07.2024 та позивачу видано три виконавчі листи, а саме:

1) про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01 березня 2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, максимальним (граничним) розміром 1500 грн, визначеного абзацом 2 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", з урахуванням фактично сплачених сум (виконавче провадження №75910225);

2) про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 79% грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат (виконавче провадження №75910053);

3) про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2022 індексації за 2022 рік відповідно до Постанови КМУ від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" та з 01.03.2023 індексації за 2023 рік відповідно до Постанови КМУ від 24.02.2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", розмір якої розрахувати, виходячи з 79% грошового забезпечення (виконавче провадження №75910173).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 змінено спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі № 520/302/24 та встановлено спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по пенсійним виплатам за період з 01.03.2023 по 30.09.2024 року в загальному розмірі 33180 (тридцять три тисячі сто вісімдесят) гривень 08 копійок (виконавче провадження №75910225).

02.07.2025 до Харківського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшли заяви, в яких просить суд:

1) змінити спосіб та порядок виконання Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі № 520/302/24 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахованої різниці в пенсії за період з 01.03.2023 року по 30.09.2024 року включно у розмірі 33180,08 гривень (виконавче провадження №75910053);

2) змінити спосіб та порядок виконання Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 у справі № 520/302/24 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 нарахованої різниці в пенсії за період з 01.03.2023 року по 30.09.2024 року включно у розмірі 33180,08 гривень (виконавче провадження №75910173).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні заяв позивача про зміну способу виконання рішення у справі № 520/302/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 (далі також позивач, стягувач) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяв від 30.06.2025.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи. Так, встановивши факт невідповідності розрахунків, здійснених відповідачем на виконання виконавчих листів, виданих 19.08.2024 Харківським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 520/302/24 (виконавчі провадження № 75910053 та № 75910173) у частині періодів, зазначених у виконавчих листах, суд першої інстанції своїми ухвалами від 08.07.2025 витребував у відповідача актуальні розрахунки на доплату позивачу пенсії, здійснені відповідно до цих виконавчих листів, а саме: стосовно виконавчого провадження № 75910053 - починаючи з 01.12.2019, стосовно виконавчого провадження № 75910173 - починаючи з 01.03.2022. Але відповідач фактично не виконав вимоги суду першої інстанції, зазначені в його ухвалах від 08.07.2025. А саме, він не зробив нових (виправлених) розрахунків, а замість них надав до суду першої інстанції такі ж самі розрахунки, які повністю дублюють зміст наданих ним раніше розрахунків, які не відповідають змісту виконавчих листів, виданих 19.08.2024 Харківським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 520/302/24 (виконавчі провадження № 75910053 та № 75910173). Незважаючи на невиконання відповідачем вимог суду першої інстанції, зазначених в його ухвалах від 08.07.2025, суд першої інстанції не вжив до відповідача заходів процесуального впливу, спрямованого на зобов`язання його належним чином виконати ці ухвали, і, як наслідок, фактично переклав на позивача відповідальність за здійснення відповідачем неправильних розрахунків на виконання виконавчих листів. Окрім того, висновок суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем обставини, які обумовили подання заяв про зміну порядку та способу виконання судового рішення, не підтверджуються наданими доказами, не відповідає обставинам справи. Перекладаючи на позивача відповідальність за неправильність розрахунків відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про недоведеність обставин, на які позивач посилається у своїх заявах про зміну порядку та способу виконання судового рішення. Висновок суду першої інстанції про те, що позивач, як обтяжений процесуальним законом обов`язком довести адміністративному суду існування очевидного ризику або явної небезпеки невиконання конкретного судового акту за рахунок реалізації наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, не довів цього, також є помилковим. А саме, той факт, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року в адміністративній справі № 520/302/24, яке набрало законної сили 22 липня 2024 року, досі залишається невиконаним в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії за минулий період, сам по собі свідчить про існування очевидного ризику і явної небезпеки невиконання відповідачем цього судового рішення. Заборгованість пенсії позивача за вищевказаним рішенням більше року залишається не виплаченою. Тому суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу в задоволенні заяв про зміну порядку та способу виконання судового рішення. Окрім того, позивач посилається на порушення судом першої інстанції строків прийняття оскаржуваної ухвали.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом уже сформована судова практика щодо застосування цих положень Основного Закону України, зокрема, у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 802/2135/17-а, від 22 січня 2019 року у справі № 813/142/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а(2-а/191/7/17), від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21, від 1 червня 2022 року у справі № 640/25836/20 та від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справі №140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів. Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а.

Порядок та підстави зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовані ст. 378 КАС України.

Варто зазначити, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень від 21.11.2024 року №4094-IX, який набрав чинності 19.12.2024, були внесені суттєві зміни до положень статті 378 КАС України, зокрема й у частині зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Так, відповідно до змісту частин 1, 3 ст. 378 КАС України (у редакції Закону №4094-IX, що діє з 19.12.2024 року), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.

Як убачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження доводів заяв про зміну порядку та способу виконання судового рішення надав листи Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області від 10.09.2024 №200-0311-8/160600 (виконавче провадження №75910053) та від 06.09.2024 №2000-0311-8/158668 (виконавче провадження №75910173), та розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № від 05.09.2024 (ідентичний за змістом в обох виконавчих провадженнях), зі змісту яких установлено, що розрахунок на доплату здійснено за період з березня 2023 по вересень 2024 року у розмірі 33180,08 грн.

Разом із тим, виконавчий лист від 29.05.2024 № 520/302/24 в рамках виконавчого провадження № 75910053, виданий на перерахунок пенсії позивача за період з 01.12.2019.

Виконавчий лист від 29.05.2024 № 520/302/24 в рамках виконавчого провадження №75910173, виданий на перерахунок пенсії позивача за період з 01.03.2022.

Аналізуючи вищевикладене, розрахунки на доплату від 05.09.2024 не відповідають періоду, вказаному у виконавчих листах від 29.05.2024 № 520/302/24, виданих Харківським окружним адміністративним судом (ВП №75910053 та ВП№75910173), а тому не можуть бути підставою для зміни порядку, способу виконання судового рішення.

Водночас, колегія суддів зауважує, що раніше з заявою про зміну способу і порядку судового рішення звертався державний виконавець.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 було змінено спосіб виконання судового рішення на стягнення заборгованості по пенсійним виплатам за період з 01.03.2023 по 30.09.2024 в сумі 33180 грн, саме в такій редакції, як і просив державний виконавець в своїй заяві. При цьому позивач - ОСОБА_1 у рамках розгляду цієї заяви 27.09.2025 звертався до суду з заявою про те, що "заяву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.03.2025, подану в моїх інтересах в порядку ст. 378 КАС України про зміну способі і порядку виконання судового рішення, я повністю підтримую та прошу її задовольнити". А, отже, позивач був обізнаний із сумами, які заявлялися до стягнення державним виконавцем, та погоджувався з ними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про зміну порядку та способу виконання судового рішення.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, підлягає застосуванню інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України.

Так, відповідно до частин першої та шостої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 28 жовтня 2024 року у справі №580/2522/24.

Так, зі змісту заяви позивача про зміну порядку та способу виконання судового рішення, як і зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач фактично не погоджується з проведеними відповідачем розрахунками пенсії, тобто вважає протиправними дії відповідача щодо виконання рішення суду, що є підставою для звернення до суду в порядку ст. 383 КАС України.

Отже, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, статті 378 КАС України, при розгляді заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Щодо посилання позивача на порушення судом першої інстанції строків прийняття оскаржуваної ухвали, то колегія суддів зазначає, що таке не може бути підставою для задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання рішення, оскільки відповідно до частини другої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. В даному випадку справу вирішено правильно.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу у справі слід залишити без змін.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі № 520/302/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 30.12.2025