Справа № 160/23936/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Корольової Г.В.,
представника позивача - Гребененко І.О.,
представника відповідача - Фіцай Я.П.,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, та з урахуванням збільшення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНВЕСТ ДНІПРО КОМПАНІ» (код 41402923)» №357-п від 15.01.2025 року;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки контролюючого органу про заниження податкового зобов`язання з плати за землю за 2023-2024 роки є помилковими та такими, що зроблені без урахування усіх обставин. На думку позивача, у разі зміни органом місцевого самоврядування цільового використання земельної ділянки, такі зміни є підставою для внесення змін до договору оренди, який в свою чергу, є підставою для нарахування орендної плати. До того ж, позивач зазначив, що контролюючим органом не було надано даний витяг для ознайомлення, тому неможливо встановити який код КВЦПЗ на дану земельну ділянку зазначено у витягу з НГО, з якого було отримано інформацію для нарахування податкового зобов`язання з плати за землю.
При цьому, вважаючи, що відповідачем порушено процедуру призначення та проведення перевірки, оскільки ним не отримано наказ про призначення перевірки, а також в наказі не визначені підстави її призначення, позивач вважає, що наказ про призначення перевірки є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строк на подання заяв по суті справи.
Згідно наданої позивачем відповіді на відзив, позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, зазначає, що зміни по визначенню цільового призначення земельної ділянки мали набрати сили лише після підписання додаткової угоди до договору оренди землі від 09.06.2021. Проте додаткова угода до договору не укладена та цільове призначення земельної ділянки 03.02.
Позивач також вказав, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів підтверджуючих правильність зазначеного розміру НГО, та як наслідок розрахунок суми річної орендної плати теж ставиться під сумнім щодо правомірності нарахування податкового зобов`язання в розмірі 28 077 862,24грн.
Заявою від 09.10.2025 позивач просив збільшити предмет позову, та прийняти до розгляду збільшені позовні вимоги в наступній редакції, а саме:
« 1. Визнати протиправним та скасувати наказ «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНВЕСТ ДНІПРО КОМПАНІ» (код 41402923)» №327-п від 15.01.2025 року.
3. Судові витрати покласти на Відповідача.»
20.10.2025 від відповідача надійшли заперечення щодо заяви позивача про збільшення позовних вимог.
Протокольною ухвалою від 30.10.2025 суд прийняв заяву про збільшення позовних вимог до розгляду та постановив подальший розгляд справи здійснювати з її урахуванням.
13.11.2025 відповідачем подано клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Дніпровську міську раду, у задоволенні якого прокольною ухвалою суду від 13.11.2025 відмовлено у його задоволенні, оскільки судом не встановлено обставин того, що рішення у цій справі може вплинути на права, інтереси та обов`язки Дніпровської міської ради.
Протокольною ухвалою від 13.11.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 25.11.2025.
Судове засідання, призначене на 25.11.2025 знято розгляду, сторін повідомлено, що наступне судове засідання відбудеться 09.12.2025 о 15:00 год.
Протокольною ухвалою суду від 09.12.2025 судове засідання відкладено на 16.12.2025 на 14-00 год,
В судовому засіданні 16.12.2025 оголошено перерву до 23.12.2025.
В судовому засіданні 23.12.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши в судовому засіданні позиції учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ТОВ «ІНВЕСТ ДНІПРО КОМПАНІ» за КВЕД є: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний) 42.91 Будівництво водних споруд 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у. 43.11 Знесення 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику 43.13 Розвідувальне буріння 43.21 Електромонтажні роботи 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи 43.31 Штукатурні роботи 43.32 Установлення столярних виробів 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін 43.34 Малярні роботи та скління 43.39 Інші роботи із завершення будівництва 43.91 Покрівельні роботи 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у. 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у. 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 68.31 Агентства нерухомості 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту 41.10 Організація будівництва будівель 42.11 Будівництво доріг і автострад 42.21 Будівництво трубопроводів 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій.
Позивачем подана скарга на вказане податкове повідомлення рішення, яка рішенням Державної податкової служби України від 09.07.2025 залишена без розгляду.
Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з положеннями підпунктів 21.1.1 та 21.1.4 пункту 21.1 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Глава 8 розділу II Податкового кодексу України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи Податкового кодексу України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Положення статті 79 Податкового кодексу України визначають особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.
У застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 ПК України Верховний Суд дотримується усталеної позиції (постанова від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19), що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що абзацом другим пункту 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
З огляду на викладене, суд у цій справі зазначає, що для правильного вирішення справи необхідно вирішити питання щодо дотримання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку із пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України щодо виконання відповідачем обов`язку (обов`язкової вимоги чинного податкового законодавства) з вручення позивачу відповідної копії наказу та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення.
До того ж, про неотримання від відповідача наказу та направлення на проведення перевірки позивач зазначав серед підстав заявленого позову.
Розглянувши вказані доводи позивача, суд зазначає таке.
Положеннями підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України визначено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
З аналізу наведених вище положень ПК України слідує, що, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку та звернутися до податкового органу із заявою про проведення виїзної перевірки.
Верховний Суд України у постанові від 25 січня 2015 року у справі21-425а14зробив правовий висновок, відповідно до якого з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду обґрунтував відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: «перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення, а тому відсутня необхідність перевірки підстав для донарахування сум грошових зобов`язань».
Головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Аналізуючи положення ПК України в аспекті дотримання процедури проведення податкових перевірок, Верховний Суд у справі №160/2116/19 (постанова від 12 серпня 2020 року) зазначив, що завчасне (до початку перевірки) повідомлення про час та місце її проведення перевірки є гарантією права платника податку на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, а також необхідних пояснень з питань, що слугували призначенню податкової перевірки. Так, вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись, чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує із зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків.
З урахуванням наведеного обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягають першочерговому дослідженню.
Так, відповідно до пунктів 42.2 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно із п. 42.5 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
За змістом наведених положень платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
Як з`ясовано судом в ході розгляду справи, копія наказу № 357-п від 15.01.2025 та повідомлення від 15.01.2025 № 50 про дату початку та місце проведення перевірки та надання документів, надіслано на поштову адресу ТОВ «ІНВЕСТ ДНІПРО КОМПАНІ» рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення платнику податків лист повернуто на адресу відповідача 01.02.2025 із зазначенням причини не вручення «за закінченням терміну зберігання».
Таким чином, фактично позивача не було повідомлено про дату початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та місце її проведення, повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки та копію наказу про проведення перевірки, направлених позивачу засобами поштового зв`язку повернуті контролюючому органу з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» лише 01.02.2025 року (про що свідчить відбиток відділення поштового зв`язку (а.с. 238 т. 21), а перевірку було проведено в період з 17 по 21 лютого 2025 року.
Враховуючи, що нормою статті 42 ПК України передбачено, що документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення, то проведення перевірки у період з 17.02.2025 по 21.02.2025 відбулось з порушенням норми, передбаченої в абз. 2 п.79.2 ст. 79 ПК України, тобто менше ніж чим за 30 календарних днів до дати проставленої поштовою службою на конверті, який повернувся до відповідача - 01.02.2025, що позбавило позивача можливості реалізації свого права на ознайомлення з ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень і документів для здійснення об`єктивної та повної перевірки.
Суд зазначає, що невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої. Такий висновок повною мірою відповідає правозастосуванню, сформованому Верховним Судом.
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення податкових повідомлень-рішень та вимоги, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень, з огляду на що до аналізу решти доводів позовної заяви суд не вдається.
Суд також зазначає, що відповідно до п. 85.2 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 85.4 статті 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Згідно з пунктом 85.7 статті 85 ПК України отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
З аналізу наведених положень ПК України встановлено, що, дійсно, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Судом встановлено, що відповідачем направлено запит про надання інформації та документів вже під час проведення перевірки - від 17.02.2025, проте, такий запит позивачем не отриманий.
В контексті наведених позивачем підстав позову, суд зазначає, що відповідачем не дотримано приписи статті 79 ПК України, у поєднанні із ст. 42 ПК України, під час призначення та проведення перевірки.
Отже, з урахуванням того, що при оскарженні рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками податкової перевірки, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень, і таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, суд вважає, що встановлені обставини щодо неправомірності проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої й були прийняті спірне у цій справі податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність.
Стосовно визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 15.01.2025 № 357-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНВЕСТ ДНІПРО КОМПАНІ» (код 41402923)» суд зазначає, що в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, оскільки аналізованими нормами ПК з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки ,а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Вказана позиція викладена у Постанові ВП ВС від 08.09.2021 у справі №816/228/17.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивач серед підстав позову визначав відсутність у наказі про призначення перевірки конкретних підстав для її призначення.
Щодо цієї тези позивача суд зазначає наступне.
З наказу відповідача від 15.01.2025 №337-п вбачається, що правовою підставою для призначення позапланової документальної невиїзної перевірки позивача визначено п.п. 78.1.4 п. 78.1. ст. 78 ПК України.
Відповідно до п.п. 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:
78.1.4. виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Аналіз положень п.п. 78.1.4 ст. 78 ПК України, свідчить про те, що на підставі наведених правових підстав може бути проведена перевірка тільки в разі не надання платником податків пояснень та їх документальних підтверджень на запити контролюючого органу щодо виявленої недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Вказані запити направлені на поштову адресу позивача, проте, повернулись відправнику не врученими, з відміткою пошти: за закінченням терміну зберігання.
Статтею 42 ПК України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
42.4. Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Для осіб, які є фінансовими агентами, листування з контролюючим органом в електронній формі є обов`язковим у випадках, визначених цим Кодексом.
42.5. У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
На підставі п. 42.5. ст. 42 ПК України, запити від 27.04.2023 та від 26.03.2024 вважаються врученими позивачу.
В матеріалах справи відсутні докази надання позивачем протягом 15 робочих днів з дня отримання запитів, відповідей на них.
Не отримавши відповідей, контролюючий орган 15.01.2025 наказом №357-п призначив позапланову документальну невиїзну перевірку.
Зазначене узгоджується із приписами статті 78 Податкового кодексу України, тому доводи позивача стосовно відсутність у наказі про призначення перевірки конкретних підстав для її призначення не знайшли відображення в матеріалах спрааи.
Щодо заниження позивачем плати за землю у вигляді орендної плати з юридичних осіб, суд зазначає таке.
Відповідно до п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно п.288.1 ст. 288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками плати за землю є:. платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Статтею 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування платою за землю є, зокрема, орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Пунктом 271.1. ст. 271 ПК України регламентовано, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Згідно п.288.4 ст.288 ПКУ розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами). Ст.288 «Орендна плата» ПКУ передбачає, що: 288.5. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь не менше 0,3 відсотка та не більше відсотка їх нормативної грошової оцінки;.
Пунктом 5 цього договору врегульовано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки зазначена у витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (далі - Витяг), що додається до договору. Цей Витяг є невід`ємною частиною договору та є підставою для розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, грошова оцінка якої проведена. Витяг надається згідно з чинним законодавством територіальним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Пунктами 9, 10 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати встановлюється рішенням Дніпровської міської ради відповідно до вимог Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди. У разі затвердження міською радою нової технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра, зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 2 цього договору) проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору. Зазначені зміни відображаються у Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Зміна цільового призначення (коду КВЦПЗ) земельної ділянки або її функціонального використання потребує внесення відповідних змін до цього договору та до розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, грошова оцінка якої проведена.
Абзацом 2 пункту 13.1 договору сторонами врегульовано, що у разі зміни розміру орендної плати у зв`язку із змінами в законодавстві або прийняттям міською радою відповідного рішення, зміни щодо орендної плати відображаються у розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, грошова оцінка якої проведена, а у разі зменшення розміру орендної плати, і в цьому договорі.
Надаючи таким доводам правову оцінку, суд зазначає таке.
Рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», установити на території Дніпра ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю, зокрема, визначено, що земельні ділянки, що знаходяться у користуванні юридичних осіб, з видом цільового призначення земель 03.02 - для будівництва будівель закладів освіти встановлено 3% нормативної грошової оцінки, для обслуговування будівель закладів освіти 3% нормативної грошової оцінки.

Тобто, станом на час укладення договору оренди (09.06.2021) ставки орендної плати за користування спірною земельною ділянкою була 3%, при цьому, згідно умов договору оренди від 09.06.2021, позивачу надавалась земельна ділянка для будівництва та обслуговування закладів освіти.

Разом з тим, рішенням Дніпровської міської ради від 13.07.2022 №3/24 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», річний розмір орендної плати для юридичних осіб за користування земельними ділянками цільового призначення (код КВЦПЗ) 03.02 на 2023-2024 роки для будівництва будівель закладів освіти складає 0,5% нормативної грошової оцінки; для обслуговування будівель закладів освіти - 3% нормативної грошової оцінки; для обслуговування будівель навчальних закладів сільськогосподарського профілю та професійно-технічних училищ - 3% нормативної грошової оцінки.

Пунктом 2 цього рішення установлено, що це рішення набуває чинності з 01.01.2023 та діє тимчасово, протягом дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», зі змінами, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та 12 місяців після місяця, в якому буде припинено або скасовано воєнний стан на території України.

Як зазначалось, умовами пункту 3 договору оренди визначено, що на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: одноповерхові капітальні будівлі, металеві: ангар, будівлі, навіси та споруди, а також інші об`єкти інфраструктури: на земельній ділянці розташовані залізобетонні опори електромережі та освітлення; проходить лінія електромережі; існують зелені насадження та поріст доступ до земельної ділянки частково обмежений, земельна ділянка огороджена залізобетонною та металевою огорожами.

Розміщення цих об`єктів на спірній земельній ділянці, свідчить про намір позивача проведення на спірній земельній ділянці будівельних робіт, але як зазначив представник позивача в судовому засіданні, у зв`язку із російським вторгненням на територію України у лютому 2022 року позивач не розпочав будівельні роботи на земельній ділянці, тому здійснював нарахування орендної плати у 2023-2024 роках на підставі рішення ДМР від 13.07.2022 №3/24 та застосовував ставку земельного податку як передбачено цим рішенням - на рівні -0,5%.

Також це підтверджується наявними у матеріалах справи фото-доказами (а.с. 4-46 т. 1), що є додатками до акту обстеження земельної ділянки, який є додатком до рішення ДМР від 26.05.2021 про передачу в оренду спірної земельної ділянки.

Зазначене повністю узгоджується із умовами укладеного договору оренди, у пункті 9, якого йдеться, про те, що розмір орендної плати встановлюється рішенням Дніпровської міської ради відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Судом також встановлено, що рішенням Дніпровської міської ради від 24.11.2021 року №533/2 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по просп. Праці, 1 (Соборний район)» змінено цільове призначення земельної ділянки площею 2,9594 га (кадастровий номер :03:062:0016), по просп. Праці, 1, що перебуває в оренді ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНВЕСТ ДНІПРО КОМПАНІ", , з "03.02 (для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти)" на "02.10 (для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури)" та вид використання земельної ділянки з "по фактичному розміщенню комплексу нежитлових будівель та споруд" на для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово- розважальної та ринкової інфраструктури".

Та віднесено земельну ділянку (п. 2 цього рішення) за основним цільовим призначенням до категорії "Землі житлової та громадської забудови".

При цьому, у договір оренди земельної ділянки від 09.06.2021 змін щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по просп. Праці, 1 (Соборний район) не внесено.

Разом з тим, рішенням Дніпровської міської ради від 13.07.2022 №3/24 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», також змінено і річний розмір орендної плати для юридичних осіб за користування земельними ділянками цільового призначення (код КВЦПЗ) 02.10 на 2023-2024 роки, та встановлено, що для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури ставку податку встановлено на рівні 0,5%, для обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (під житловим фондом) на рівні -0,3%.

Також, у договір оренди земельної ділянки від 09.06.2021 змін щодо зміни ставки земельного податку на час воєнного стану не внесено.

Отже, навіть за умови зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, ставка податку за землю на 2023, 2024 роки для позивача залишається на рівні 0,5%.

Згідно з абзацом 1 пункту 284.1 статті 284 Податкового кодексу України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, про затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Верховний Суд у своїй постанові від 02.08.2022 по справі № 813/567/18 висловив позицію, що Податковий кодекс України закріплює мінімальний розмір орендної плати за землю, а не будь-які заборони чи обмеження щодо застосування органами місцевого самоврядування пільги з такої орендної плати.

Згідно статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином, рішення Дніпровської міської ради від 13.07.2022 №3/24 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», є обов`язковим до застосування всіма платниками земельного податку на території міста Дніпра.

При цьому, суд не погоджується з доводами відповідача, про те, що зміна ставки податку повинна обов`язково відображатись між сторонами договору шляхом внесення змін до договору, оскільки в даному випадку, зменшення ставки податку на землю відбулось на період дії воєнного стану, і діє протягом 12 місяців після місяця, в якому буде припинено або скасовано воєнний стан на території України, тобто, тимчасово, як вимушена міра.

Також суд зазначає, що встановлюючи заниження позивачем орендної плати у 2023, 2024 роках, відповідач зазначив, що використав інформацію Електронного сервісу Держгеокадастру, та отримав електронний витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :03:062:0016 за 2024 рік - №НВ - 024 (дата формування витягу: 29.12.2024), згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2024 рік складає 87 331 400,43 грн.

Далі, в акті зазначено, що розрахунковим методом, з врахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2023 рік для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення (Згідно листа Державної служби України з питання геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2024 №6-28-0.222-600/2-24 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік» та листа Державної служби статистики України від 10.01.2024 №09.1-03/4-24, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2023 рік для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення становить 1,051.), відповідачем визначено НГО на 2023 рік у розмірі: 83 093 625,53грн. (=87 331 400,43/1,051). Таким чином, на думку відповідача, нормативна грошова оцінка одиниці площі земельної ділянки (грн./га) складає: - на 2023 рік: 83 093 625,53 грн./2,9594га. = 28 077 862,24грн./га.

Тобто, нормативну грошову оцінку за 2023 рік, відповідач визначив на основі НГО за 2024 рік із застосуванням коефіцієнта індексації.

Проте, жодних доказів отримання витягу з НГО за 2023 рік відповідачем не надано, також помилковим суд вважає розрахунок відповідача НГО за 2024 рік, оскільки відповідний витяг з НГО за 2024 рік сформований 29.12.2024, тобто фактично після закінчення податкового періоду.

Отже відповідачем не доведено достатніми та переконливими доказами визначення суми донарахованого податкового зобов`язання, тобто, актуальної інформації щодо нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки станом на 01.01.2023 та 01.01.2024 відповідачем не надано.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

З урахуванням наведених процесуальних положень контролюючий орган повинен був довести правомірність розрахунку розміру нарахованого грошового зобов`язання, проте, суб`єкт владних повноважень-відповідач у справі процесуального обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення не виконав.

Отже, порушення процедури призначення перевірки, що полягає у недотриманні відповідачем приписи статті 79 ПК України, у поєднанні із ст. 42 ПК України, а також помилкових висновків, не підтверджених належними, достатніми та допустимими доказами, щодо заниження позивачем податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб є підставою вважати прийняте за наслідками перевірки податкове повідомлення- рішення протиправним, у зв`язку із чим, воно підлягає скасуванню.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Розподіл судового збору здійснити у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 241-246, 255, 295, 297 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2025 року № форми «Р» Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «IHBECT ДНІПРО КОМПАНІ» () суму сплаченого судового збору у розмірі 24224,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30 грудня 2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна