Справа № 160/23591/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
15.08.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.05.2025 за №420 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошові кошти, які стягнуті на підставі наказу від 24.05.2025 за №420.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою також зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 надати разом з відзивом на позовну заяву належним чином завірені копії: усіх матеріалів службового розслідування, призначеного згідно наказу від 27.03.2025 №258; довідки про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України; картки особового рахунку ОСОБА_1 (Додаток 14 до Порядку організації фінансового забезпечення військових частин, організацій ЗСУ та ДССТ (п. 4.3.) за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_2 .
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
25.08.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про заміну сторони її правонаступником, у якому просить:
- замінити неналежного відповідача у справі з Військову частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на його правонаступника Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
08.09.2025 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначив, що як результат бездіяльності сержанта ОСОБА_1 , тобто невиконання належним чином своїх посадових обов`язків за займаною посадою стала втрата медичного майна 2 стрілецької роти котра була виявлена командиром 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_2 та відображена у його рапорті, а в наступному підтверджена інвентаризацією, проведеною у рамках службового розслідування. Відповідач вказує, що сержант ОСОБА_3 , не цікавилася військовим майном військової частини НОМЕР_2 , закріпленим за ним з метою використання цього майна для цільового та функціонального призначення, заходи щодо контролю, обліку за його місцезнаходженням та станом не здійснювала, до виконання покладених на неї обов`язків сержант ОСОБА_3 ставилася невідповідально. Твердження позивача про нібито психологічний тиск на неї не відповідає дійсності, так як ні під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , а ні після переведення до іншої військової частини для проходження подальшої військової служби позивач з будь-якими скаргами до свого та вищого командування не зверталась. Також не було і будь-яких звернень і на гарячі лінії Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 спеціально створених для прийняття скарг від військовослужбовців на будь-які дії командування. Відповідно до пояснень наданих командиром другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_4 , він неодноразово особисто вказував сержанту ОСОБА_1 на необхідність обліку як отриманого так я виданого військовослужбовцям медичного майна, вказував їй на те, що це її прямі посадові обов`язки, остання з ним погоджувалась, обіцяла створити як форму 13 по отриманому майну так і створити роздавальні відомості по виданому майно і вести їх облік. Декілька разів вона намагалася розпочати створення вищевказаних документів, але робила там суттєві помилки і на вказівку звернутися до медичного взводу в/ч НОМЕР_2 і отримати допомогу в цьому питанні, ігнорувала її. Враховуючи викладене, відповідач вказує про безпідставність вимог позивача стосовно визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 24.05.2025 за №420 в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності, а також стосовно зобов`язання виплати грошові кошти, які стягнуті на підставі наказу від 24.05.2025 за №420. Відповідач зазначає, що витрати на оплату послуг адвоката Білоус В.О., витрати на професійну правничу допомогу витрачені позивачем, є документально не підтвердженими, вони не співмірні зі складністю цієї справи, та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
11.09.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що наказ від 01.09.2022 №219 про переведення ОСОБА_1 на вищу посаду, свідчить про якісне виконання нею обов`язків військової служби. Надані функціональні обов`язки старшого медика без дати та підпису ОСОБА_1 , що виключає всі доводи відповідача про організаційно-розпорядчі та адміністративно господарські функції позивача, а у свою чергу відповідач не навів жодного іншого нормативно-правового документу, в якому б на старшого медика покладалися обов`язки щодо обліку майна у журналах. В рапорті від 22.03.2025 про призначення службового розслідування, зазначено необґрунтовану та немотивовану суму відсутнього медичного майна, яка складала 596119 грн 63 коп., а позивачу інкримінується 252894 грн 99 коп. В наказі про призначення службового розслідування від 27.03.2025 №258 відсутній підпис командира в/ч НОМЕР_2 та його не доведено під підпис ОСОБА_1 . У рапорті про продовження термінів службового розслідування від 25.04.2025 відсутні достатні та об`єктивні підстави для його продовження. В наказі про продовження службового розслідування від 25.04.2025 №337 відсутній підпис командира в/ч НОМЕР_2 та його не доведено під підпис ОСОБА_1 . В акті службового розслідування від 24.05.2025 №24, який також не вручено ОСОБА_1 під підпис, інкримінується інша сума ніж та, про яку зазначено у рапорті, що став підставою для проведення службового розслідування, а також не зазначено про факт підписання ОСОБА_1 посадових обов`язків старшого медика та не долучено документу про видачу їй медичного майна під підпис. Також у даному акті не притягнуто до відповідальності безпосередніх керівників ОСОБА_1 . До матеріалів службового розслідування не долучено посадових обов`язків ОСОБА_5 , який 02.04.2025 опитував позивача та ОСОБА_1 визнала, що видавала медичне майно, а не розтратила його чи привласнила. Тобто ОСОБА_1 видала медичне майно військовослужбовцям та має оплатити за це 252894 грн 99 коп. В поясненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не надано жодного посилання на доказ отримання ОСОБА_1 медичного майна під підпис та вказано про ніби то не ведення нею облікових документів, а тому не доведено її статус матеріально-відповідальної особи та проігноровано те, що медичне майно знаходиться на позиціях згідно пояснення ОСОБА_1 . У поясненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказано, що ними 05.05.2025 (тобто в межах службового розслідування) у присутності ОСОБА_8 проведено інвентаризацію, однак їх прізвища не зазначені у наказі про призначення службового розслідування від 27.03.2025 №258, тобто вони не члени комісії та неуповноважені особи. При аналізі матеріальних цінностей, зникнення яких інкримінується ОСОБА_1 , у мережі Інтернет наявні явно нижчі ціни, що свідчить про завищеність цін та їх не обґрунтованість. Інвентаризація на складі 2 стрілецької роти, із зазначенням цін ніби то зниклого майна, проведена неуповноваженими на те особами, які відсутні у наказі про призначення службового розслідування. В жодному акті приймання-передачі майна чи накладних не має підпису позивача. Частина майна передана як благодійна допомога, що апріорі унеможливлює спричинення матеріальної шкоди військовій частині. Згідно усіх накладних та актів слідує висновок про те, що матеріально- відповідальною особою за медичні засоби являється начальник медичної служби ( ОСОБА_9 ), який під підпис не передав майно ОСОБА_1 , однак його не притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Майно передавалося ОСОБА_6 , а тому наявні достатні підстави вважати, що відсутність майна виникла внаслідок неналежного виконання функціональних обов`язків ОСОБА_10 та ОСОБА_11
16.09.2025 представником відповідача подані до суду заперечення на відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №134 від 25.04.2025 сержант ОСОБА_1 старший бойовий медик 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , призначена наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.02.2025 старшим бойовим медиком роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_5 , вважати такою, що 25.04.2025 справи та посаду здала, виключити із списків військової частини НОМЕР_2 і вибула до нового місця служби у АДРЕСА_3 . Тобто відповідач у відзиві на позовну заяву вірно зазначив те, що сержант ОСОБА_1 у період з 01.09.2022 по 25.04.2025 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого бойового медика 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , а вже з 25.04.2025 справи та посаду здала, була виключена із списків військової частини НОМЕР_2 і вибула до нового місця служби військову частину НОМЕР_5 на посаду старшого бойового медика роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_5 . Твердження позивача щодо якісного виконання сержантом ОСОБА_1 спростовуються матеріалами службового розслідування, копії якого додані до відзиву на позовну заяву, а також фактами притягнення її до дисциплінарної відповідальності командиром 2 стрілецької роти за неналежне виконання посадових обов`язків. Твердження, щодо невідповідності загальної суми зазначеної у рапорті від 22.03.2025 командира 2 стрілецької роти з сумою зазначеної до стягнення. Вказане твердження позивача є помилковим, так як позивачем не враховано того факту, що сума у розмірі 252894 грн 99 коп. визначена з урахуванням проведеної інвентаризації та сум залишкової вартості втраченого майна, а тому і відрізняється від суми попередньої перевірки проведеної командиром 2 стрілецької роти. Щодо інших тверджень позивача про недійсність наказів про призначення службового розслідування, продовження службового розслідування, а також результатів проведеної інвентаризації, відповідач вважає їх безпідставними, так як вказані накази не скасовані, а сама сержант ОСОБА_1 під час здачі справ та посади визнала факт неналежного ведення нею обліку медичного майна 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , та погодилась з висновками проведеної інвентаризації, з котрими остання була ознайомлена.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_6 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.09.2022 №219 молодшого сержанта ОСОБА_1 бойового медика 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , призначену на посаду старшого бойового медика 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , визначено вважати такою, що з 01.09.2022 справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 від 26.04.2025 №1288 ОСОБА_1 брала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 04.04.2022 по 04.11.2022, з 13.12.2022 по 28.05.2023, з 08.06.2023 по 14.10.2023, з 20.10.2023 по 06.11.2023, з 17.11.2023 по 19.04.2024, з 23.04.2024 по 30.06.2024, з 09.10.2024 по 06.01.2025.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №258 від 27.03.2025, виданого за результатами рапорта командира другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 лейтенанта ОСОБА_4 , з метою уточнення причин і умов, що призвели до втрати (пошкодження) військового майна, а також встановлення осіб, чиї дії або бездіяльність могли стати причиною втрати (пошкодження) військового майна медичної служби, було проведено службове розслідування.
24.05.2025 командиром військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_12 затверджено Акт №24 службового розслідування за фактом втрати військового майна.
В розділі 2 акту службового розслідування зазначено, що під час проведення інвентаризації у другій стрілецькій роті військової частини НОМЕР_2 було виявлено нестачу медичного майна, яке було отримано посадовою особою, а саме старшим бойовим медиком роти сержантом ОСОБА_13 .
В п. 3 розділу 2.1 акту службового розслідування вказано, що актом інвентаризації, відповідно до якого 05.05.2025 членами комісії у складі начальника медичної служби військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_14 , командира другої стрілецької роти ОСОБА_4 , фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_15 , сержанта з матеріального забезпечення другої стрілецької роти сержанта ОСОБА_16 в присутності старшого бойового медика роти сержанта ОСОБА_17 було виявлено нестачу, а також встановлено, що облік ведеться не відповідно до вимог наказу від 17.08.2017 №440МО, не усі книги зареєстровано, прошнуровано та пронумеровано. Все отримане майно оприбутковано та видається особовому складу без накладних та роздавальних відомостей, книга обліку наявності та руху військового майна в підрозділі ведеться не коректно. В акті інвентаризації зазначено, що сержант ОСОБА_3 претензій до інвентаризаційної комісії не має, з рішенням комісії згодна. Нестачу пояснила там, що вона не встигала все отримане майно оприбутковувати та видавала особовому складу майно без оформленням накладних та роздавальних відомостей. Остання погодилась, що книга обліку наявності та руху медичного майна в підрозділі велася нею некоректно.
В пункті 4 розділу 2.1 акту службового розслідування встановлено, що поясненнями від 02.04.2025 сержант ОСОБА_3 свою провину визнала і погодилась на компенсацію завданих збитків.
Також під час службового розслідування було встановлено, що після проведення інвентаризації та надання пояснень сержант ОСОБА_3 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.04.2025 №134 була виключена зі списків військової частини НОМЕР_2 і вибула до нового місця служби (військова частина НОМЕР_5 ) у населений пункт АДРЕСА_3 .
В розділі 3 акту службового розслідування зазначено, що загальна сума спричинених збитків, завданих сержантом ОСОБА_13 у результаті своєї бездіяльності становить 252894,99 грн.
В розділі 4 акту службового розслідування вказано, що неправомірні дії сержанта ОСОБА_17 полягають у бездіяльності та неналежному виконані своїх посадових і службових обов`язків, передбачених ст. ст. 11, 16, 118-4, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що призвело до завдання збитків державі на загальну суму 252894,99 (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 99 коп.). Причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та завданими збитками полягає у особистій недисциплінованості. Інших посадових осіб військової частини НОМЕР_2 дії чи бездіяльність яких сприяла б нестачі військового майна не встановлено.
В розділі 5 акту службового розслідування констатовано, що вина сержанта ОСОБА_17 полягає у неналежному виконанні своїх посадових обов`язків та у бездіяльності як старшого бойового медика другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , що виявилося у без обліковому розпорядженні майном переданого їй під звіт для зберігання, перевезення, обліку, та використання та у результаті призвело до завдання збитків державі на загальну суму 252894,99 (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 99 коп.).
В розділі 8 акту службового розслідування комісією запропоновано:
1. Службове розслідування призначене наказом командира військової частини НОМЕР_2 №258 від 27.03.2025 «Про призначення службового розслідування по факту нестачі військового майна виявленого під час передачі справ та посади старшим бойовим медиком роти військової частини НОМЕР_2 » сержантом ОСОБА_13 - вважати завершеним.
2. У відповідності до ст. 10, ст. 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» за встановлену заподіяну матеріальну шкоду, притягнути сержанта ОСОБА_18 до матеріальної відповідальності.
3. Стягнути суму завданої шкоди у розмірі 252894,99 (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 99 коп.) з місячного грошового забезпечення сержанта ОСОБА_17 .
4. Начальнику медичної служби - медичного пункту військової частини НОМЕР_2 підготувати документи для списання військового майна медичної служби на загальну суму 252894,99 (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 99 коп.) відповідно до відомості №35/99/25/В щодо визначення залишкової вартості майна медичної служби на 05.05.2025.
5. Начальнику медичної служби - медичного пункту військової частини НОМЕР_2 на підставі вимог наказу Міністра оборони України від 17.08.2017 №440 «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна в Збройних Силах України» відпрацювати та направити до визначених адресатів необхідні документи по факту втрати військового майна медичної служби, занести військове майно згідно відомості №35/99/25/В щодо визначення залишкової вартості військового майна медичної служби на 05 травня 2025 року на загальну суму 252894,99 (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 99 коп.) до Книги обліку втрат військового майна та надати витя з книги обліку втрат військового майна голові групи з проведення службових розслідувань по факту втрати військового майна капітану ОСОБА_19 .
6. Начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 занести до книги обліку нестач військової частини НОМЕР_2 суму збитків на підставі відомості №35/99/25/В, щодо визначення залишкової вартості військового майна медичної служби на 05.05.2025 на загальну суму 252894,99 (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 99 коп.).
7. Начальнику групи персоналу штабу, у встановленому порядку повідомити командуванню військової частини НОМЕР_5 про притягнення сержанта ОСОБА_17 до матеріальної відповідальності з метою вирахування суми збитків спричинених державі з грошового забезпечення останньої та позбавлення останньої премії відповідно до абзацу п?ятого пункту 4 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.05.2025 №420 сержанта ОСОБА_18 притягнуто до матеріальної відповідальності та наказано стягнути суму завданої шкоди у розмірі 252894,99 (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 99 коп.) з місячного грошового забезпечення сержанта ОСОБА_17 .
Не погоджуючись з прийнятим наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.05.2025 за №420 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 ст. 2 Закону №2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
За нормами ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно зі ст. 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Статтями 111, 112 Статуту передбачено, що командир роти відповідає за стан і збереження озброєння техніки та майна роти, зобов`язаний організовувати правильну експлуатацію обслуговування і ремонт озброєння і техніки.
Таким чином, обов`язок збереження ввіреного військового майна слідує із прямих норм Закону
Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 затверджено Інструкцію з обліку військового майна у Збройних Силах України, що визначає механізм організації і ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами та є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.
За приписами п. 2 Інструкції №440, матеріально відповідальною особою вважається посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон №160-ІХ.
За приписами п. 4 ст. 1 Закон №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №160-ІХ пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
За приписами ч. 2 ст. 3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Частиною 1 ст. 6 Закону №160-ІХ визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону №160-ІХ особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.
За унормуванням ч. 2 ст. 8 Закону №160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч. 4 ст. 8 Закону №160-ІХ).
Частиною 7 ст. 8 Закону №160-ІХ передбачено, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону (ч. 1 ст. 10 Закону №160-ІХ).
Процедура проведення службового розслідування визначена ст. ст. 45, 84-88 Дисциплінарного статуту та деталізована Порядком №608.
У п. 2 розділу І Порядку №608 надано визначення службовому розслідуванню, згідно із яким, це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Як передбачено п. 7 розділу І Порядку №608, службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону №160-ІХ.
Службове розслідування, згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку №608, може призначатися, зокрема, у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю та здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Як визначено п.п. 1,3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного та об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, серед іншого, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про права та обов`язки під час проведення службового розслідування; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, а також вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або ж бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Згідно з п. 1 розділу VІ Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок, що обов`язковою умовою притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності є доведення його вини у спричиненні матеріальної шкоди. Умови для притягнення винної особи до матеріальної відповідальності мають бути доведені матеріалами службового розслідування, при цьому, розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Що ж стосується правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення військовослужбовця до відповідальності, то така повинна фокусуватися на тому, чи було прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діянні особи є склад правопорушення, чи є встановлені законом підстави для застосування стягнення та чи є застосоване стягнення пропорційним (співмірним) із вчиненим діянням.
У свою чергу, акт (висновок) службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння правопорушення, тобто повинні бути встановлені обставини, за яких військовослужбовець скоїв відповідне правопорушення або ж обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, причини та умови, що призвели до вчинення такого правопорушення.
Подібні за змістом висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 06.02.2020 у справі №826/1916/17 та від 22.09.2022 у справі №420/4977/20.
З матеріалів справи судом встановлено, що спірний наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.05.2025 за №420 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності прийнятий за наслідками проведення на підставі наказу командира відповідача від 27.03.2025 № 258 службового розслідування військової частини НОМЕР_2 . Водночас, матеріали, які слугували підставою для винесення даного наказу не містять жодної інформації про причини завдання шкоди, доведеність вини позивача у її настанні.
Суд вважає, що настання повної матеріальної відповідальності за п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ обумовлено законодавцем одночасно як виною відповідного військовослужбовця у настанні збитків, так і умислом цього військовослужбовця на настання збитків, тобто усвідомлення військовослужбовцем (або існування стану фізичної неможливості неусвідомлення військовослужбовцем) того, що саме такі форма, зміст та характер конкретного діяння військовослужбовця об`єктивно здатні призвести до збитків або створити умови, за яких ці збитки невідворотно/неминуче настануть і прагнення до настання таких наслідків.
Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (ст. 7 Закону №160-ІХ).
У ст. 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Таким чином, суд зазначає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
При цьому, аналізуючи положення Закону №160-IX, суд зауважує, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.
Матеріали службового розслідування, відображені в Акті від 24.05.2025 №24, не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що описані в ньому військове майно були втрачені внаслідок заволодіння позивачем шляхом шахрайства та зловживання службовим становищем, як і взагалі будь-яких даних про причини завдання шкоди, доказів завдання збитків на суму 252894,99 грн саме з вини позивача.
Суд зазначає, що п. 4 розділу 2.1 акту службового розслідування, в якому зазначено, що поясненнями від 02.04.2025 сержант ОСОБА_3 свою провину визнала і погодилась на компенсацію завданих збитків, не відповідає дійсності.
Судом проаналізовані пояснення ОСОБА_1 , надані 02.04.2025, під час проведення службового розслідування, які долучені до відзиву на позовну заяву, та встановлено, що позивач визнала провину не у розтраті майна, а в тому, що вона видавала медичне майно без роздавальних відомостей.
В поясненнях позивач пояснила, що в момент проведення перевірки майна, частина майна знаходилась на позиціях другої стрілецької роти та стабілізаційному пункті в Гуляйпільському районі, там також знаходяться роздавальні відомості.
Позивачем зазначено, що на момент надання пояснень вона займалась збором всіх документів для повторного проведення інвентаризації.
Суду не надано доказів, що військовою частиною здійснювалась перевірка знаходження медичного майна на позиціях другої стрілецької роти та стабілізаційному пункті в Гуляйпільському районі, для підтвердження або спростування пояснень ОСОБА_1 від 02.04.2025.
Позивач в поясненнях не підтвердила факту втрати майна, а підтвердила факт, що відповідно до покладених на неї обов`язків бойового медика видавала медичне майно військовослужбовцям.
Фактично актом службового розслідування від 24.05.2025 №24 не підтверджено факту втрати майна ОСОБА_1 , а лише встановлено факт неналежного ведення нею документації у військовій частині НОМЕР_2 .
Висновки, встановлені в акті службового розслідування від 24.05.2025 №24, щодо того, що позивачу неодноразово командуванням військової частини НОМЕР_2 вказувалось на необхідність ведення документації, не свідчать про втрату майна ОСОБА_1 , а є лише свідченням неналежного виконання командуванням військової частини НОМЕР_2 власних посадових обов`язків, оскільки Дисциплінарним статутом Збройних Сил України передбачено накладення дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни.
Так, відповідно до п. 45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно з п. 48 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Суду не надано доказів, що командування військової частини НОМЕР_2 видавало накази про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.
Відповідного наказу не видано і навіть після проведення службового розслідування за актом від 24.05.2025 №24.
Фактично спірним наказом від 24.05.2025 №420 позивача притягнуто до відповідальності за неведення належної документації щодо видачі медичного майна. Відповідальність за вказані порушення передбачена п. 48 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Факту втрати позивачем майна, так і передачі їй такого майна, службовим розслідуванням не встановлено.
Слід звернути увагу, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону №160-ІХ у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Також слід зазначити, що ні до матеріалів службового розслідування, ні до суду не надано доказів на підтвердження того, що військове майно, описане у акті службового розслідування від 24.05.2025 №24 було передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування, або для іншої мети позивачу.
До відзиву відповідачем надані акти приймання-передачі запасів та накладні про передачу медичного майна. Судом проаналізовані надані відповідачем документи та не виявлено на них підпису ОСОБА_1 .
Відповідно до наданих суду накладних, медичне майно отримував сержант із матеріального забезпечення ОСОБА_20 , оскільки у відповідних розділах наявний підпис вказаної особи. Доказів передачі ОСОБА_21 отриманого ним медичного майна ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, у відповідності до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988р. у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, у рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Таким чином, порушення п.2 ст.6 мало місце. Отже, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином «доведення вини відповідно до закону», та перебираючи на себе функцію суду.
За таких обставин, вина позивача в завданні матеріальної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача та завданою шкодою, є недоведеними, оскільки не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.
За наведеного, спірний наказ від 24.05.2025 №420 «Про завершення службового розслідування по факту нестачі військового медичного майна другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 » є протиправним в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за втрату військового майна, а також стягнення з неї суми завданої шкоди 252894,99 (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 99 коп.) з місячного грошового забезпечення сержанта ОСОБА_1 , у зв`язку з чим спірний наказ в цій частині підлягає скасуванню.
Як наслідок, сума стягнутих з позивача коштів, підлягає поверненню ОСОБА_1 .
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі інші аргументи, викладені у заявах по суті справи, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_2 (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 ) від 24.05.2025 №420 «Про завершення службового розслідування по факту нестачі військового медичного майна другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 » в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за втрату військового майна, а також стягнення з неї суми завданої матеріальної шкоди в розмірі 252894,99 (двісті п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 99 коп.) з місячного грошового забезпечення сержанта ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошові кошти, які стягнуті на підставі наказу від 24.05.2025 за №420.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський