Справа № 500/4430/25
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4430/25

30 грудня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі позивач), в інтересах якого діє адвокат Кметик Віталій Япрославович звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач, або ВЧ НОМЕР_2 ) у якому просить ухвалити рішення, яким:

визнати протиправними та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 07.12.2023 року №341 (по стройовій частині), Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 08.12.2023 року №876 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_1 », Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 20.12.2023 року №354 (по стройовій частині), Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 30.12.2023 року №887 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_1 » в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 з 07.12.2023 року відновити нарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , грошового забезпечення та додаткової винагороди, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з 07.12.2023 року по 07.08.2024 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що у період з 18.11.2023 року по 07.08.2024 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Під час проходження служби 29.11.2023 отримав вибухову травму, ЗЧМТ, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного, астеноневротичного синдромів, у зв`язку із чим був госпіталізований до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, де перебував на лікуванні з 29.11.2023 року по 04.12.2023 року. 05.12.2023 року, після лікування, повернувся в розташування військової частини НОМЕР_2 , де його зустрів заступник командира військової частини із позивним « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Того ж дня, 05.12.2023 року до нього зателефонувала його матір - ОСОБА_2 та повідомила про смерть його двоюрідного брата - ОСОБА_3 , 1994 року народження. Враховуючи наявність у позивача, на той час, невикористаної відпустки, з огляду на смерть брата, 07.12.2023 року звернувся із рапортом до того ж заступника командира військової частини із позивним « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з приводу отримання 15 днів відпустки, аби бути присутнім на похороні брата, на що отримав відповідь про можливість такої відпустки та дозвіл на неї. Проте, через його переведення із військової частини НОМЕР_1 , та відсутності підтвердження наявності невикористаної відпустки, був повідомлений що погоджений рапорт та відповідний наказ йому нададуть пізніше. З огляду на те, що дозвіл на відпустку було отримано від заступника командира військової частини, де позивач проходив військову службу, жодних додаткових запитань у нього не виникало, як і не виникло жодних підозр про можливу неправомірність такого дозволу.

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07.08.2024 року за №220, солдата ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у відставку, з 07 серпня 2024 року виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , знято зі всіх видів забезпечення, визнано таким, що справи та посаду здав, і направлений для зняття (виключення) з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, в період з 07.12.2023 по 07.08.2024 за результатами проведеного службового розслідуванням за фактом самовільного залишення військової частини позивачу не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення.

Вважаючи накази щодо призначення службового розслідування та припинення нарахування грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити. Заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

На виконання вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, уповноваженою особою військової частини НОМЕР_2 проведено службове розслідування, за результатами якого складено Акт службового розслідування та наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 30.12.2023 № 887 Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_1 , якими достовірно встановлено, що солдат ОСОБА_1 07.12.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , у зв`язку із чим виплата грошового забезпечення була призупинена з 07.12.2023. Призупинення виплат грошового забезпечення за час самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 та відсутності у військовій частині НОМЕР_2 повністю узгоджується з вимогами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, яким визначено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення (пункт 15 Розділу І Порядку № 260). Окрім цього, відповідно до ст. 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо). Позивач до військової частини НОМЕР_2 не звертався з приводу отримання направлення на стаціонарне лікування та не отримував такого направлення, самостійно залишив військову частину НОМЕР_2 та не доповідав своєму командиру про те, що з ним сталось (госпіталізація та перебування на стаціонарному лікуванні) у зв`язку із чим порушив процедуру направлення на стаціонарне лікування та порядок проходження військової служби.

З огляду на зазначене, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 30.07.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи. Одночасно із відкриттям провадження судом зобов`язано відповідача надати докази та всі матеріали, які стосуються предмета спору. Відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи з повідомленням сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження відповідач отримав 30.07.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 10.10.2025 замінено відповідача - Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на її правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини.

Солдат ОСОБА_1 був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 18.11.2023 року (наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині НОМЕР_2 ) від 18.11.2023 р. № 322).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07.12.2023 року № 341 вирішено солдата ОСОБА_1 вважати таким, що в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину та з 07 грудня 2023 року припинити йому виплату грошового та здійснення речового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.12.2023 №876 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_1 .

За результатами проведеного службового розслідування складено акт від 13.12.2023, який затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 , у якому зазначено, що службовим розслідуванням встановлено що 07.12.2023 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив тимчасове місце розташування 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , що тимчасово розташований поблизу АДРЕСА_2 , і зник у невідомому напрямку, та до цього часу не повернувся. Вище зазначенні обставини та факти підтверджуються рапортами командира 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , наказами командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині), документами, виданими медичними установами та показами свідків.

Також з акту службового розслідування від 13.12.2023, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 , слідує: «Згідно доповіді про подію у військовій частині НОМЕР_2 № 47/44.54 від 08.12.2023 року та відповідно До рапорту командира 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 (від 07.12.2023 року) стало відомо, що 07.12.2023 року під час вечірньої перевірки наявності особового складу підрозділу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , який тимчасово розташований поблизу АДРЕСА_2 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 , навідника 3 механізованого відділення - бонової машини 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 . На телефоні дзвінки не відповідає. Місцезнаходження солдата ОСОБА_1 не відоме. Зброя, засоби захисту та майно роти закріплене за солдатом ОСОБА_1 знаходиться в підрозділі. Згідно з поясненням головного сержанта 3 механізованої роти в/ч НОМЕР_2 . молодшого сержанта ОСОБА_5 , 07.12.2023 року під час вечірньої перевірки наявності особового складу підрозділу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , який тимчасово розташований поблизу АДРЕСА_2 , було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 . За наказом командира роти були організовані першочергові заходи з пошуку вказаного військовослужбовця. В результаті пошуків виявити місце перебування солдата ОСОБА_1 не вдалося, також не знайдені його особисті речі. Зброя та майно роти закріплені за вказаним військовослужбовцем знаходяться в підрозділі. На телефонні дзвінки солдат ОСОБА_1 не відповідає, до розташування 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 . по теперішній час він не повернувся. Його місце перебування не відоме. Вказані вище обставини підтверджуються поясненням оператора 3 механізованої роти, солдата і ОСОБА_6 ».

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.12.2023 року № 354 вирішено:

1. Службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_1 вважати завершеним.

2. Вважати військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 таким, що 07.12.2023 р. самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , що тимчасово розташована поблизу АДРЕСА_2 , та до цього часу не повернувся.

3. За самовільне залишення місця несення служби, порушення вимог ст. ст. 11, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючись п. «в» ст.48 ст.54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення СУВОРА ДОГАНА солдату ОСОБА_1 у разі повернення його місця несення служби.

4. Начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 :

4.1. Відповідно П.15 розділу І Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 Про затвердження Інструкції про виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 07.12.2023 року припинити виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 .

4.2. Відповідно п.5 розділу XVI Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 Про затвердження Інструкції про виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" позбавити преміювання у повному обсязі за грудень місяць 2023 року солдата ОСОБА_1 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

4.3. Відповідно до пі. 10 рішення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року не виплачувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 за грудень місяць 2023 року солдату ОСОБА_1 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

5. Помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи копію матеріалів службового розслідування направити до Державного бюро розслідувань за територіальністю для прийняття рішення про притягнення солдата ОСОБА_1 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 до кримінальної відповідальності.

В період з 14.12.2023 по 25.04.2024 позивач перебував на обстеженні та лікуванні у КНП «Клінічна лікарня» «Психіатрія»», ДЗ «Центр психіатричного здоров`я та реабілітації «Лісова поляна» МОЗ України, що підтверджується формами медичної документації № 027/0, свідоцтвом про хворобу № 13051.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07.08.2024 року за №220, солдата ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у відставку, з 07 серпня 2024 року виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , знято зі всіх видів забезпечення, визнано таким, що справи та посаду здав, і направлений для зняття (виключення) з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотивувальна частина

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів позовної заяви суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №824/523/19-а вказав, що правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною другою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою - четвертою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно з ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог ст. ст. 83-86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з вимогами ст. 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок надання відпусток військовослужбовцям, серед іншого, визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), пунктом 180 Розділу VIII якого визначено, що надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 № 438/16454, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. (далі - Інструкція).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (п. 1.1 Інструкції).

Пунктом 8.1., 8.11 Розділу VIII Інструкції визначено, що щорічні основні та додаткові відпустки військовослужбовцям надаються командирами (начальниками) за підпорядкованістю. Про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктами 192-1, 252 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.

Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.

Пунктом 189 Положення № 1153/2008 визначено, що після прибуття до місця проведення відпустки військовослужбовці зобов`язані стати на облік, а в разі вибуття - знятися з обліку в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України.

Згідно з пунктами 23-24 Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України» начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності, серед іншого, зобов`язаний вести облік військовослужбовців, які прибувають у відрядження та відпустки (додаток 2 до цього Статуту), здійснювати контроль за своєчасним їх відбуттям до місця служби.

Якщо військовослужбовець затримався в дорозі до місця відпустки або відрядження внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу чи вчасно не може прибути до місця своєї служби з тих самих причин, начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності повідомляє про причину затримки військовослужбовця командирові військової частини, з якої військовослужбовець прибув, і подовжує відпустку на фактичний строк затримання.

У разі смерті або тяжкої хвороби близьких родичів військовослужбовця (батька, матері, дружини та близьких її родичів, дітей, рідних братів, сестер або інших осіб, які його виховували), а також у разі пожежі або стихійного лиха, від яких постраждала сім`я військовослужбовця, який перебував у відпустці, начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності має право подовжити відпустку на строк до 10 діб, негайно повідомивши про це командира військової частини, з якої прибув військовослужбовець.

Про час відбуття військовослужбовця до місця відпустки або відрядження та причину його затримання начальник органу управління Служби правопорядку в зоні відповідальності робить позначку в документах військовослужбовця та в книзі обліку військовослужбовців, які перебувають у відпустці або у відрядженні (додаток 2 до цього Статуту).

Пунктом 191 Положення № 1153/2008, визначено, що Відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку.

Відповідно до ст. 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, на стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо).

Оцінюючи доводи представників сторін щодо обґрунтованості позовних вимог в контексті встановлених обставин справи, суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини четвертої статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

У силу вимог статей 73-76 КАС України докази мають бути належними (містити інформацію щодо предмета доказування), допустимими (одержаними з дотриманням порядку, встановленого законом), достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи), достатніми (які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування).

Суд зазначає, що позивачем на підтвердження його доводів про погодження відпустки за сімейними обставинами не надано доказів подання (реєстрації) у військовій частині НОМЕР_2 рапорта командиру військової частини солдата ОСОБА_1 , підписаного (погодженого) командиром підрозділу.

Матеріали справи також не містять доказів звернення позивача щодо постановки на облік у відповідному органі управління військової служби правопорядку по прибуттю до місця проведення відпустки, продовження відпустки та інформування про причини затримки щодо прибуття до місця служби через хворобу чи через інші тяжкі обставини, направлення уповноваженої особи військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я на лікування.

Натомість, з наявного у матеріалах справи акту службового розслідування від 13.12.2023, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 , судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 07.12.2023 самовільно залишив тимчасове місце розташування 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , що тимчасово розташований поблизу АДРЕСА_2 , і зник у невідомому напрямку, на телефонні дзвінки не відповідав та його місцезнаходження було не відоме.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав у командування військової частини НОМЕР_2 для призначення та проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення солдатом ОСОБА_1 військової частини (місця служби) та застосування дисциплінарного стягнення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі - Порядок 260).

Пунктом 15 Розділу І Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Оскільки, в результаті службового розслідування підтверджено факт самовільного залишення солдатом ОСОБА_1 військової частини (місця служби), суд вважає що виплата йому грошового забезпечення командуванням військової частини НОМЕР_2 призупинена правомірно.

Відтак, дослідивши спірні правовідносини крізь призму прав та обов`язків учасників цих правовідносин, а також балансу публічних та приватних інтересів, суд дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 07.12.2023 року №341 (по стройовій частині), наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 08.12.2023 року №876 (по стройовій частині), наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 30.12.2023 року №887 відповідають критеріям законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Суд також зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд не встановив факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Судові витрати

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, ним не присуджується та не стягується судові витрати на користь будь-якої із сторін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 30 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 );

Головуючий суддя Юзьків М.І.