Справа № 260/4090/25
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/4090/25
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким просить суд:

- визнати протиправною та скасувати рішення відділу інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Державної прикордонної служби про відмову в перетинанні державного кордону України б/н від 23 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача врахувати довідку МСЕК як належне підтвердження інвалідності при повторному зверненні до пункту пропуску, а також утриматися від повторного порушення права на виїзд з України за обставин, аналогічних тим, що були раніше.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є суддею у відставці (отримує довічне утримання судді, перебуває на обліку в Головному Укравлінні ПФУ) та одночасно є особою з інвалідністю (ІІІ група "загальне захворювання" довідка МСЕК від 04.09.2024р.) в травні 2025 року прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Дзвінкове» Берегівського району з метою здійснити черговий перетин державного кордону на виїзд з України.

Проте, позивач отримав відмову у перетині кордону на підставі того, що ОСОБА_1 не надав документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану.

Позивач вважає, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить обґрунтування того, чому не було враховано подані ним документи, які підтверджують встановлення йому інвалідності ІІІ групи та обґрунтовують неможливість, через прогалини в законодавстві, отримання документів, які передбачені п.п.2-1 п.2 Правил перетину державного кордону громадянами України № 57 від 27.01.1995 р.

Відповідачем безпідставно не було прийнято до уваги те, що позивач є особою з інвалідністю, не призивається на військову службу під час мобілізації та має діючу відстрочку у зв`язку з наявною інвалідністю, а тому має безумовне право на виїзд за кордон.

Позивач зазначив, що за наведених обставин дії працівників прикордонної служби та оскаржуване рішення відділу інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Державної прикордонної служби про відмову в перетинанні державного кордону України б/н від 23 травня 2025 року є помилковими і такими, що підлягають скасуванню.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого представник відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Додатково вказує на те, що підставою ухвалення оскаржуваного рішення є фактично Указ Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» щодо введення тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України та ненадання документів.

Вважають, що підстав для перетину державного кордону в позивача не було, а тому було прийняте рішення про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України.

СТакож відповідач зазначив, що оскаржуване рішення має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому у разі надання позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України та одночасному підтвердженні мети поїздки - оскаржуване рішення не створює перешкод для перетину позивачем кордону України.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України до наданих документів МСЕК мали достатньо технічних та додаткових засобів переконатись про перебування позивача в статусі "особи з інвалідністю".

Для оцінки всіх ризиків, позивач надав службовим особам прикордонної служби закордонний паспорт, військово-обліковий документ, довідку про інвалідність МСЕК та достатні і необхідні докази, що свідчать про перебування на обліку в ПФУ в статусі особи з інвалідністю. Додатково підтвердив про об`єктивну неможливость отримати "будь-який інший" додатковий документ, що "додатково" підтвердив би інвалідність, окремо для перетину кордону.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , суддя у відставці, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України.

Згідно довідки МСЕК від 06.09.2024 р. №893934 позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи, загальне захворювання.

23 травня 2025 року позивач прибув до пункту пропуску для автомобільного сполучення «Дзвінкове» Берегівського району з метою здійснення перетину державного кордону України як особа з інвалідністю ІІІ групи.

Під час здійснення прикордонного контролю позивачем були надано наступні документи:

- довідку до Акту МСЕК від 06.09.2024 р. № 893934 з чітким зазначенням інвалідності;

- довідку Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА Закарпатської області від 09.05.2025 р. № 536/01-27;

- довідку Головного управління ПФУ в Закарпатській області від 06.05.2025 р. № 0700-02-8/25829;

- довідку ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.05.2025 р. № В72/9 про надання відстрочки від призову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (інвалідність) на весь період мобілізації;

- витяг військово-облікового документу з «Резерв+».

Та підтвердив про об`єктивну неможливость отримати "будь-який інший" додатковий документ, що додатково підтвердив би інвалідність, окремо для перетину кордону.

Інспектор прикордонної служби не заперечив, щодо вищенаведеного.

Однак, рішенням інспектора прикордонної служби 1 категорії-перекладачем 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип Б) старшим сержантом ОСОБА_2 від 23.05.2025 р. позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України.

В причинах винесення такого рішення зазначено: «Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року» № 2102-IX, Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», громадянину України ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду з України (особа не надала на прикордонний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення від 23.05.2025 р. протиправним, та таким, що порушує його право на вільне пересування, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються: Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. № 3857-XII; Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 р. № 389-VIII; постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № т57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Аналізуючи нормативні законодавчі акти з питань вирішення вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16 - річного віку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. № 3857-XII. При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57,58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Воєнний стан, в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 р. № 389-VIII, - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ.

Пунктом 3 вказаного вище Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

В подальшому воєнний стан був продовжений Указами Президента України, який діє і на теперішній час.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Враховуючи те, що станом на час виникнення спірних у даній справі відносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль».

Загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Так, згідно п. 2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до п. 2-1 постанови від 27.01.1995 р. № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 р. № 1212 «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України» внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57.

Вказаною постановою Кабінету Міністрів України внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2022 р. № 1044, виключивши в абзаці другому пункту 2-1 слова і цифри «довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (форма первинної облікової документації № 157-1/о) або».

З аналізу наведених норм слідує, що перетинати державний кордон України в умовах воєнного стану мають право, зокрема, особи з інвалідністю за наявності підтверджуючих документів.

Частинами 1, 3 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано не чинним судом.

Так, судом встановлено, що при намірі перетнути державний кордон України, позивач пред`явив інспектору прикордонного контролю в пункті пропуску «Дзвінкове»:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 ;

- довідку до Акту МСЕК від 06.09.2024 р. № 893934, яка підтверджує наявність у позивача третьої групи інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена без терміну перегляду;

- довідку Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА Закарпатської області від 09.05.2025 р. № 536/01-27, що підтверджує факт не перебування позивача на обліку в управлінні соціального захисту населення, як одержувача будь-якого виду соціальної допомоги, що означає відсутність можливості отримати посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги чи довідку для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу;

- довідку ГУ ПФУ у Закарпатській області від 06.05.2025 р. № 0700-02-8/25829, згідно якої позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Закарпатській області, отримує довічне утримання суддів згідно Закону «Про судоустрій України та статус суддів» та визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи;

- довідку ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.05.2025 р. № В72/9 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (інвалідність) на весь період проведення мобілізації;

- витяг військово-облікового документу з «Резерв+», згідно якого в ОСОБА_1 наявна відстрочка .

Та підтвердив про об`єктивну неможливость отримати "будь-який інший" додатковий документ, що додатково підтвердив би інвалідність, окремо для перетину кордону.

Факт надання позивачем вказаних документів під час спроби перетину державного кордону України відповідачем не заперечується.

Також відповідач не ставив під сумнів їх повноту, достовірність та належне оформлення.

Згідно оскаржуваного рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України від 23.05.2025 р., в причинах відмови у виїзді з України зазначено, що позивач не надав на прикордонний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон в умовах правового режиму воєнного стану.

Проте, відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Разом з тим, оскаржуване рішення не містить обґрунтування не врахування поданих позивачем документів на підтвердження наявності у позивача інвалідності ІІІ групи та на підтвердження неможливості отримання ОСОБА_1 документів, які передбачені п.п. 2-1 п. 2 Правил перетину державного кордону громадянами України № 57 від 27.01.1995 р. (зі змінами та доповненнями).

Більше того, в оскаржуваному рішенні не зазначено які документи позивач повинен був надати і не надав для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон.

Подібне правозастосування наведено Верховним Судом у його Постановах від 12.11.2024 р. у справі № 380/11916/22 та від 20.12.2024 р. у справі № 160/14683/22.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано документи, які б надали йому право перетину державного кордону України.

Представник відповідача, як представник суб`єкта владних повноважень, який повинен довести правомірність прийнятого рішення, не навів жодного доводу щодо того, що в оскаржуваному рішенні встановлені підстави для прийняття рішення про відмову позивачу в перетині державного кордону.

Суд вважає, що відсутність в оскаржуваному рішенні мотивів його прийняття позбавляє взагалі можливості позивача навести аргументи щодо їх неправомірності. Акт індивідуальної дії не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» Постановою Кабінету Міністрів України за № 57 від 27.01.1995 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України, згідно пункту 2-1 яких, уразі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Таким чином, особи з інвалідністю мають право перетинати державний кордон України за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» та Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності.

При цьому, Закон України «Про судоустрій і статус суддів», як і вищезазначені нормативно-правові акти не містить положень про наявність чи відсутність права перебування судді у відставці на обліку в органах соціального захисту населення як одержувача державної соціальної допомоги.

За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин наявна колізія в пенсійному законодавстві щодо отримання суддею у відставці відповідного посвідчення особи з інвалідністю при встановленій медико-соціальною експертною комісією третьої групи інвалідності, яка дає право перетинання громадянами України державного кордону України.

Відсутність такого регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, щодо отримання суддею у відставці при встановленій третій групі інвалідності відповідного права на перетинання державного кордону як особи з інвалідністю.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В даних правовідносинах, що стали підставою звернення позивача до суду, відповідач не оспорює та не заперечує наявність чи відсутність у позивача інвалідності. Виключною підставою у відмові позивачу в перетинанні державного кордону України була відсутність посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги.

Разом з тим, позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є суддею у відставці Господарського суду Закарпатської області з липня 2018 року та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області в якості особи з інвалідністю ІІІ групи "загальне захворювання" та отримує довічне утримання судді згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без надання статусу пенсіонера і без видачі відповідного пенсійного посвідчення.

Враховуючи, що підставою для вільного перетину кордону особою у період воєнного стану є саме її інвалідність, а також, беручи до уваги реальну наявність у позивача інвалідності ІІІ групи, яка підтверджується документально, в тому числі довідкою до Акту МСЕК, позивачу на законодавчому рівні дозволено перетинати державний кордон України відповідно до абз. 2 п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до переконання, що прибувши до пункту пропуску «Дзвінкове» Берегівського району, позивач мав право на перетин державного кордону України як особа, яка згідно пункту абз. 2 п. 2-1 Правил є особою з інвалідністю.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача врахувати довідку МСЕК як належне підтвердження інвалідності при повторному зверненні до пункту пропуску, а також утриматися від повторного порушення мого права на виїзд з України за обставин, аналогічних тим, що були раніше суд повідомляє наступне.

Згідно з частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з приписами частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд зауважує, що здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення є однією із основних функцій Державної прикордонної служби України. Повноваження відповідача у спірних правовідносинах є дискреційними.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.08.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

В свою чергу відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Аналіз вищенаведеної норми дає підстави для висновку, що перетин громадянами України державного кордону здійснюється виключно у разі проходження ними, зокрема, прикордонного контролю, який полягає у пред`явленні особами, які перетинають кордон паспортних та інших документів, їх перевірку уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України.

Разом із цим варто зазначити, що прийняття рішення про надання чи відмову в наданні дозволу на перетин кордону України приймається працівниками прикордонного контролю в кожному конкретному випадку за наслідками вивчення наданих особою до перевірки документів з урахуванням чинних на момент прийняття такого рішення правил перетину кордону.

В доповнення до наведеного слуд вказати, що Верховний Суд вчергове наголосив, що дискреційні повноваження повинні відповідати принципам пропорційності та балансу інтересів. Приймаючи рішення про відмову в перетині кордону, відповідач зобов`язаний врахувати всі обставини, а не вимагати документи яких позивач в силу закону не може отримати.

Тобто склалася ситуація, що один державний орган фактично вимагає додаткові підтверджуючі документи, які інший державний орган не видає для суддів у відставці.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

у Постанові від 15.08.2023 по справі № 640/16809/20 чітко зазначено:

«37. Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

38. Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

39. У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v.Bulgaria" № 30985/96).».

Не зважаючи на те, що оскаржуване рішення від 23.05.2025 р. є актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію, однак вимога відповідача якогось документа, який додатково підтверджує вже наявну в особи інвалідність є такою що порушує права особи як судді у відставці та громадянина, оскільки "пенсійне посвідчення особи з інвалідністю" за наявної інвалідності можливо отримати тільки після втрати "статусу судді у відставці".

Надавши оцінку на предмет законності оскаржуваного рішення, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття даного рішення, а відтак наявні підстави для визнання його протиправним та скасування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що рішення інспектора прикордонної служби 1 категорії-перекладача 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип Б) старшим сержантом ОСОБА_2 від 23.05.2025 р. про відмову у перетинанні державного кордону України прийняте не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того суд вбачає за необхідне частково задоволити і вимогу зобовязального характеру, а саме слід зобов`язати відповідача врахувати довідку МСЕК як належне підтвердження інвалідності в даному конкретному випадку.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення інспектора прикордонної служби 1 категорії-перекладача 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (тип Б) старшим сержантом ОСОБА_2 від 23 травня 2025 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 (через пункт пропуску «Дзвінкове»).

Зобов`язати відповідача врахувати довідку МСЕК як належне підтвердження інвалідності особи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяП.П.Микуляк