Справа № 335/11236/25
Суддя: Стеценко А. В.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 2391 від 03.11.2025 по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 2391 від 03.11.2025 по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Позивач вважає зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять допустимих та належних доказів, що доводять факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Так, позивач зазначає, що 09.09.2025 ним була отримана повістка про виклик позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08 год 00 хв до 12 год 00 хв без зазначення дати прибуття, у зв`язку з чим позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про неможливість прибуття за повісткою, через відсутність в повістці дати.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за неявку 09.09.2025 до відповідача за повісткою.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді від 20.11.2025 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін із особливостями, встановленими ст.ст. 268-272, 286 КАС України, призначено судове засідання, встановлено відповідачу п`ятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, розглянутої 03 листопада 2025 року. Встановлено строк подання відповідачем до суду доказів до 01 грудня 2025 року.

Ухвала судді від 20.11.2025 отримана представником відповідача за довіреністю 28.11.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

12.11.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними. При складанні протоколу № 2391 від 20.10.2025 про адміністративне правопорушення позивач був ознайомлений зі змістом протоколу та правами та обов`язками, про що свідчить підпис позивача на протоколі. Будь-яких заяв та клопотань від ОСОБА_1 не надходило.

Вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши надані сторонами докази, суд доходить наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинених в особливий період.

Диспозиція вищезазначеної норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначенні Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог ч.ч. 1 та 3 ст. 22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 громадяни зобовязані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Абзацем 8 ч. 3 ст. 22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Вимоги до змісту повістки викладені у абз. 9 ч. 3 ст. 22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,згідно приписів якої у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

09.09.2025 позивачем отримано повістку б/н про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08 год 00 хв до 12 год 00 хв без зазначення дня явки (а.с.12).

З копії накладної Укрпошти №066 та опису вкладення вбачається, що 11.09.2025 позивачем було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про неможливість явки за отриманою ним повісткою через відсутність зазначення обов`язкових реквізитів, а саме: дати, місяця та часу, на який необхідно прибути для визначення призначення на особливий період (а.с. 13).

20.10.2025 старшим стрільцем 3 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 старшим солдатом ОСОБА_2 стосовно позивача ОСОБА_1 складено адміністративний протокол № 2391 від 20.10.2025 про адміністративне правопорушення, зі змісту якого вбачається, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 отримав повістку про необхідність прибуття 09.09.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для визначення призначення на особливий період, проте не з`явився в зазначений в повістці час та дату, доказів наявності поважних причин неприбуття по повістці не надав, чим порушив вимоги абз 1, 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 11).

03.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 розглянуто справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2391, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та накладено штраф у розмірі 17000,00 грн. (а.с. 10).

З наданих суду доказів вбачається, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 у оскаржуваній постанові інкриміновано позивачу неявку за повісткою (викликом) 09.09.2025 для визначення призначення на особливий період.

Представником відповідача у відзиві зазначено, що виклик ОСОБА_1 був здійснений засобами поштового зв`язку і повістка була направлена 03.09.2025, однак доказів на які відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень суду не надано.

Ухвала суду про витребування доказів відповідачем не виконана.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскарженого рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскарженого рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням зазначеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про те, що в діях позивача відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки вручена йому повістка не містила дня явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За звернення до суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших витрат позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 9, 72, 73, 75, 77, 132, 139, 205, 241, 242, 244, 246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову № 2391 від 03.11.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.В. Стеценко