Справа № 400/11060/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2025 р. № 400/11060/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 що полягає у не розгляді рапорта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі ч. 4 п. 2 г), абз. 5 п. 3, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби за ч. 4 п.2 г), абз. 5 п. 3, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у зв`язку з перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду по даній справі

В обґрунтування вимог представник позивача зазначив, що має на утриманні трьох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вересні 2025 року позивачем було подано до відповідача рапорт про звільнення на підставі ч. 4 п.2 г), абз. 5 п. 3, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», а саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Листом від 06.10.2025 року № 693/62311 Військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у звільненні з військової служби. Вказану відмову позивач вважає протиправною.

Ухвалою від 14.10.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

Відповідач надав відзив, в якому у задоволенні позову просив відмовити та зазначив, що позивач самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 03.11.2023 року. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2024 року № 27-РС (по особовому складу) призупинена служба позивача. З моменту самовільного залишення військової частини для позивача усі види забезпечення призупинено, призупинено соціальні гарантії, пільги, в тому числі призупинено можливість звільнення з військової служби. Позитивного рішення по рапорту позивача про звільнення з військової служби неможливо прийняти до повернення позивача до військової частини, яку він самовільно залишив (згідно з пп. 14 п. 116 Положення № 1153/2008).

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проходить військову службу у Військовій частина НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 має на утриманні трьох дітей віком до 18 років:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Згідно рішення Вінницького міського суду вінницької області мене оголошено усиновлювачем малолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Органом реєстрації актів цивільного стану внесені відповідні відомості та видані свідоцтва про народження.

У вересні 2025 року позивачем було подано рапорт до відповідача про звільнення на підставі ч. 4 п.2 г), абз. 5 п. 3, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», а саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Листом від 06.10.2025 року № 693/62311 Військова частина НОМЕР_1 відмовила Позивачу у звільненні з військової служби. Мотиви відмови у звільненні зазначені наступні: «… ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 03.11.2023, витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.02.2024 № 0001033, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 27-РС (по особовому складу) від 27.02.2024 призупинена служба, тому на даний час відсутні підстави для прийняття рішень кадрово-організаційного характеру щодо звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із фактичною відсутністю на військовій службі».

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне:

Закон України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону № 2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону № 2232 передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частин 1, 2 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з цим Указом мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Ці строки неодноразово продовжувалися аналогічними Указами Президента України та тривають до тепер.

Так, як встановлено судом вище з матеріалів справи, позивач був зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Частиною 2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, далі - Положення) визначено, що звільнення військовослужбовців із військової служби (у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), здійснюється командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Тобто, повноваженням щодо звільнення позивача з військової служби наділений саме командир Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232 (в редакції що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з рапортом) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком трьох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ).

Таким чином, позивач як військовослужбовець в даному випадку на час звернення до відповідача з рапортом мав право на звільнення з військової служби під час воєнного стану відповідно наданих документів.

Разом з тим, встановлюючи у цій справі наявність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі на підставі ч. 4 п.2 г), абз. 5 п. 3, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю трьох дітей віком до 18 років, суд враховує наступне.

З доказів, наданих відповідачем, судом встановлено, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.02.2024 року № 27-РС, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_1 , призупинено військову службу у Збройних Силах України.

Підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001033 від 10.02.2024.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 2232», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до п. 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.

У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Крім того, відповідно до норм п. 144-5 Положення військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту «г» частини другої, пункту «г» частини третьої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «в» пункту 2 частини четвертої, підпункту «е» пункту 1, підпункту «е» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини п`ятої та підпункту «е» пункту 1, підпункту «д» пункту 2, підпункту «в» пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини четвертої, підпункту «д» пункту 1, підпункту «д» пункту 2 частини п`ятої та підпункту «д» пункту 1, підпункту «ґ» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, станом на дату розгляду даної справи, позивач вважається таким, що йому призупинено військову службу у Збройних Силах України з 10.02.2024 року. В силу вимог ч. 2 ст. 24 Закону № 2232 на даний час позивач не входить до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

З урахуванням наведених вище норм Положення, суд зауважує, що звільнення військовослужбовців з військової служби, військова служба яких була призупинена, можливе або за наслідками набрання законної сили обвинувальним вироком суду (п. 144-5 Положення) або за наслідками розгляду відповідного рапорту на звільнення з військової служби, після продовження військової служби у зв`язку з набранням законної сили виправдувальним вироком, закриттям кримінального провадження (п. 144-6 Положення) на підставі наказу командира військової частини по особовому складу.

Тобто, після видання наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.02.2024 № 27-РС про призупинення військової служби ОСОБА_1 , правовідносини з позивачем з приводу можливості його звільнення з військової служби перейшли у нову площину та порядок такого звільнення вже визначається іншими нормами Закону № 2232 та Положенням.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, державний виконавець під час перевірки стану виконання правомірно встановив, що рішення суду не було виконане у повному обсязі і поважні причини такого невиконання встановлені не були, що давало обґрунтовані підстави для накладення штрафу.

Враховуючи вказане, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 - 246, 387 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про: визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 що полягає у не розгляді рапорта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі ч. 4 п. 2 г), абз. 5 п. 3, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби за ч. 4 п.2 г), абз. 5 п. 3, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у зв`язку з перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду з урахуванням висновків суду по даній справі - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.12.2025 року.

Суддя О.В. Малих