Справа № 400/4212/25
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 р. № 400/4212/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , , АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, вул. Січових Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,76018,

провизнання протиправним та скасування рішення від 07.03.2024 року № 40; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі по тексту - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області (далі по тексту - Відповідач 2) з вимогами про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.03.2025 року № 40 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 26 лютого 2025 року призначити, провести нарахування та виплатити пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до страхового стажу період роботи в колгоспі з 1988 року по 2001 року, а саме період роботи з 10.08.1988 року по 10.10.2001 року у колгоспі, стаж, (13 років 1 місяць 22 дні).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що їй відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачами не враховано періоди роботи з 10.08.1988 року по 01.10.2001 року у колгоспі «Радянська Україна» (СТОВ племзавод «Україна»), стаж 13 років 1 місяців 22 днів з причини того, що не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, відсутній запис про зміну назви господарства. Такі рішення відповідачів Позивач вважає протиправними.

Ухвалою суду від 02.05.2025 року відкрито провадження по справі та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

14.05.2025 р. Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, де вказано, що страховий стаж Позивача складає 23 роки 04 місяці 16 днів, в тому числі стаж роботи по спеціальності - 12 років 05 місяців 11 днів (станом на 11.10.2017). У зв`язку з викладеним, за наслідками розгляду заяви Позивача від 26.02.025, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення від 07.03.2025 № 40 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю спеціального стажу. Щодо вимоги Позивача про призначення пенсії за вислугу років, то такі рішення є дискреційними повноваженнями відповідача, а отже, належним способом захисту прав Позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж.

22.05.2025 р. Відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому відзначив, що до страхового стажу Позивача не зараховано період роботи в колгоспі «Радянська Україна» далі СТОВ племзавод «Україна» з 10.08.1988 по 01.10.2001, оскільки не надано довідок про встановлений мінімум і кількість вироблених вихододнів, а також в трудовій книжці Позивача відсутній запис про реорганізацію підприємства. Враховуючи те, що за представленими документами станом на 11.10.2017 наявний спеціальний стаж 12 років 5 місяців 11 днів при необхідних 26 років 6 місяців, то у Позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

26.02.2025 року Позивач звернулася Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктом 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон №1058)

07.03.2025 року за принципом екстериторіальності Головним управлінням в Івано-Франківській області розглянуто заяву Позивача від 26.02.2025 та додані до неї документи та прийнято рішення № 40 про відмову в призначенні пенсії за вислугу, оскільки згідно з наданими документами страховий стаж Позивача становить 23 роки 04 місяці 16 днів, в тому числі стаж роботи по спеціальності - 12 років 05 місяців 11 днів (станом на 11.10.2017).

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, згідно записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 22.09.1989 до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі «Радянська Україна», далі СТОВ племзавод «Україна», з 10.08.1988 по 01.10.2001, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, відсутній запис про зміну назви господарства.

Не погоджуючись з наданою відмовою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав законної сили з 01.01.2004 року.

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, зокрема, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить також постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом приписів п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як встановлено судом з матеріалів справи, при розгляді заяви Позички про призначення пенсії за вислугу років, до її страхового стажу Відповідачем 2 не було зараховано період його трудової діяльності у колгоспі «Радянська України» (СТОВ племзавод «Україна») з 10.08.1988 року по 01.10.2001 року.

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 №1567 від 22.02.1989 року, копія якої міститься у матеріалах справи, судом встановлено, що з 10.08.1988 року по 01.10.2001 року Позивач працювала у колгоспі «Радянська Україна», СТОВ племзавод «Україна», на сторінках трудової книжки № 2-3 вказано кількість пророблених людиноднів на рік та встановлений мінімум трудоднів на рік. Дані записи зроблені спеціально уповноваженою особою колгоспу та посвідчені її підписом та печаткою колгоспу.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження визнання зазначених вище записів трудової книжки позивача недійсними.

Означені записи трудової книжки Позивача містять повну інформацію про роботу Позивача у спірний період та характер виконуваних позивачем робіт, окрім того вказані записи виконані у відповідності до вимог законодавства, із зазначенням відповідних розпоряджень, на підставі яких вони внесені, та без будь-яких помилок або виправлень.

Разом з тим, надання уточнюючих документів на підтвердження страхового стажу необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка містить усі необхідні відомості про роботу Позивача, зокрема, у період з 10.08.1988 року по 01.10.2001 року, суд зазначає, що у відповідача були відсутні підстави його не враховувати.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 зроблений висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Суд зауважує, самі по собі виявлені суб`єктом владних повноважень недоліки в оформленні окремих записів трудової книжки не обумовлюють недійсність трудової книжки, не призводять до суттєвого чи істотного впливу на зміст відомостей про трудову діяльність позивача, а тому, трудова книжка позивача, що містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і у зазначені періоди часу, є належним доказом роботи Позивача.

Так, до 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162. Ця інструкція не застосовується на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року.

Наразі порядок ведення трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року № 58 (надалі Інструкція № 58).

Також, згідно п. 1.5 наказу Міністерства соціального захисту населення України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993 року, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства (далі Постанова № 301).

Пунктом 4 Постанови № 301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому, не може впливати на його особисті права.

З огляду на наведене, слід дійти висновку, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки, як от ненадання довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, відсутність запису про зміну назви господарств, не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17 (провадження № К/9901/1298/17).

Разом з цим, суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 21.06.2019 року у справі № 727/384/17 та від 10.12.2020 року у справі № 195/840/17 зазначав, що відсутність додаткових відомостей про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) не може бути підставою для не зарахування даного періоду в страховий стаж позивача.

З огляду на викладене період роботи позивача колгоспі «Радянська України» (СТОВ племзавод «Україна») з 10.08.1988 року по 01.10.2001 року підтверджено записами трудової книжки, а тому, посилання відповідачів не ґрунтуються на положеннях законодавства та є безпідставними, оскільки суперечать вищевикладеному.

Крім того, відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР та КЦСПС від 06.09.1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за вислугу років.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

На переконання суду, сукупністю наданих Позивачем документів підтверджено спірного періоду роботи Позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування відповідного періоду до страхового стажу Позивача.

Отже, рішення від 07.03.2025 року № 40 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, та належить скасуванню, а відповідний період роботи належать зарахуванню до страхового стажу Позивача.

Пенсія, так само як і заробітна платня, є за своєю правовою природою взаємопов`язаними та рівнозначними формами соціального забезпечення, які виплачуються пенсіонерам та працівникам. Відмова відповідачів у призначенні позивачу пенсії порушує її право мирно володіти своїм майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відмова у призначенні пенсії істотно знижує рівень соціального забезпечення та фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених ст. 46 Конституції України, а отже є незаконною, порушує принципи справедливості та рівності громадян перед Законом та зменшує захищеність в умовах постійного зростання цін на товари та послуги.

Рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відносно позивача приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності, і саме воно досліджувало документи позивача і вирішувало питання щодо призначення пенсії.

Відтак, за наслідками судового розгляду, обов`язок щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи та зобов`язання повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.02.2025 про призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні має бути покладений на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Водночас, позовна вимога про зобов`язання призначити, провести нарахування та виплатити пенсію задоволенню не підлягає, оскільки зобов`язання відповідача 2 зарахувати до стажу спірний період та повторно розглянути заяву про призначення пенсії є достатнім способом захисту порушеного права Позивача. Призначення та нарахування пенсії є дискреційними повноваженнями органів ПФУ, суд не має повноважень визначати всі необхідні умови для призначення пенсії, у тому числі обраховувати необхідний страховий стаж, та зобов`язувати органи ПФУ призначити пенсію.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач надала квитанції про сплату судового збору в загальній сумі 1211,20 грн, відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 підлягає 605,60 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.03.2025 року № 40 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,76018, ідентифікаційний код 20551088) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) період роботи в колгоспі з 1988 року по 2001 року, а саме період роботи з 10.08.1988 року по 10.10.2001 року у колгоспі «Радянська України» (СТОВ племзавод «Україна»).

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,76018, ідентифікаційний код 20551088) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

5. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ідентифікаційний код 20551088) судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 30.12.2025 р.

Суддя Н. В. Лісовська