Справа № 280/5874/25
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 грудня 2025 року Справа № 280/5874/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до 1. Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

2. Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 1, ВЧ НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 на підставі абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення щодо звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 на підставі абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.05.2025 позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю 2 групи. Однак, позивачу відмовлено, оскільки на думку відповідача до рапорту не додано документів, які б підтверджували, що дружина військовослужбовця потребує постійного догляду. Позивач з такою позицією відповідача не погоджується, вважає відмову протиправною. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 11.07.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано від відповідача докази по справі.

31.07.2025 представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву (вх. № 38551), за змістом якого представник ВЧ НОМЕР_2 з позовними вимогами не погоджується, зазначає, що відповідно до абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. Додані до рапорту Довідка до акту огляду МСЕК від 14.02.2023 та висновок ЛКК від 08.05.2025 № 252 свідчать про наявність у дружини позивача безстрокової інвалідності ІІ групи та потребу в отриманні соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, але не містять висновку про необхідність постійного догляду. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що рішення Військової частини НОМЕР_4 про необхідність додаткового доручення до рапорту документу про потребу дружини у постійному догляді є законним та обґрунтованим та не перешкоджає повторному зверненню позивача з аналогічним рапортом дружиною такого висновку. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що він не має права самостійного прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, оскільки таке право належить Військовій частині НОМЕР_4 , до складу та у підпорядкуванні якої перебуває ВЧ НОМЕР_2 . Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.08.2025 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Військову частину НОМЕР_4 (далі відповідач 2, ВЧ НОМЕР_4 ).

26.08.2025 відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивачем до рапорту про звільнення не додано документу, який би підтверджував, що дружина військовослужбовця потребує постійного догляду. З цих підстав юридичною службою ВЧ НОМЕР_4 не погоджено рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та надано письмову відповідь із зазначенням про можливість усунення недоліків. Однак, позивачем не усунено зазначених у відповіді командира ВЧ НОМЕР_4 недоліків, не подано рапорт з доданими документами, які б підтверджували, що його дружина потребує постійного догляду, як це передбачено Законом № 2232-XII та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170. Таким чином, за наявних у матеріалах справи доказів, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу (на час виникнення спірних правовідносин) на посаді розвідника - оператора розвідувального відділення розвідувального взводу ВЧ НОМЕР_2 , який входить до складу Військової частини НОМЕР_4 .

29.05.2025 позивач подав рапорт, в якому просив про звільнення з військової служби на підставі абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, яка відповідно до Довідки до акта МСЕК від 14.02.2023 серії 12ААГ № 159281 є особою з інвалідністю ІІ групи.

До рапорту долучено: копію паспорта громадянина України та ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ; копію військового квитка ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про шлюб від 22.10.2024 серії НОМЕР_6 ; копію паспорта громадянина України та ідентифікаційний номер дружини ОСОБА_2 ; копію довідки до акта огляду медико-соціальної комісії від 14.02.2023 серії 12ААГ № 159281; копію висновку ЛКК від 01.05.2025 № 252.

На підставі зазначеного рапорту командиром ВЧ НОМЕР_2 направлено командиру ВЧ НОМЕР_4 клопотання про звільнення позивача з військової служби.

За результатами розгляду рапорту позивача командир ВЧ НОМЕР_4 надав відповідь, в якій зазначив, що до рапорту не додано документу, який би підтверджував, що дружина військовослужбовця потребує постійного догляду. Солдат ОСОБА_1 вправі повторно звернутися з рапортом про звільнення з військової служби, долучивши копії документів, які б підтверджували підстави для звільнення, встановлені ст. 26 Закону № 2232-XII.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина 7 статті 1 Закону №2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону № 2232-XII).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому Указами Президента України правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався та безперервно триває до теперішнього часу.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на час звернення із рапортом про звільнення) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону № 2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Отже, для звільнення з військової служби саме за такою сімейною обставиною військовослужбовець має довести такі факти:

- наявність у дружини (чоловіка), статусу особи з інвалідністю I або II групи;

- необхідність здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи.

Суд також враховує, що 02.10.2024 набрали чинності зміни до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, внесені наказом Міністерства оборони України від 23.07.2024 № 495, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.09.2024 за № 1361/42706 та в додатку 19 до Інструкції визначено Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

В пп. 23 п. 5 Переліку зазначено документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме:

23) у разі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи:

копія свідоцтва про шлюб;

один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;

висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.

Лише за умови підтвердження таких взаємопов`язаних між собою обставин військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами) (далі Положення).

Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Судом встановлено, що на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивач надав копію свідоцтва про шлюб від 22.10.2024 серії НОМЕР_6 , з якого вбачається, що ОСОБА_2 є дружиною позивача.

Крім того, надано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 14.02.2023 серії 12 ААД № 159281, відповідно до якої ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, інвалідність встановлена безстроково. У графі довідки «12. Висновки про умови та характер праці» вказано: протипоказана важка фізична праця, стало - динамічні навантаження.

Також надано висновок лікарсько-консультативної комісії, форми № 080-4/о від 01.05.2025 № 252, відповідно до якого ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Крім того, зазначено, що висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Тобто, наданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії не підтверджує потребу ОСОБА_2 саме в постійному догляді.

Стосовно покликань у позовній заяві на те, що МОЗ України не затверджено форми первинної облікової документації, а саме форми висновку МСЕК, який видається для підтвердження потреби постійної сторонньої допомоги в осіб з інвалідністю суд зазначає, що наказом МОЗ України від 10.12.2024 № 2067 «Деякі питання забезпечення проведення оцінювання повсякденного функціонування особи» затверджено, крім іншого, форму витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. У рядку 17.1.3 зазначеного витягу вказано «Рішення щодо визначення потреби в постійному догляді» - «(так 1, ні 2)». Тобто, МОЗ України затверджено форму документа, що підтверджує потребу особи з інвалідністю у постійному догляді. При цьому, позивач не позбавлений права надати такий документ, за його наявності, разом із рапортом про звільнення з військової служби. Однак, такий документ ним не подано.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність у наданих позивачем документах інформації про необхідність постійного догляду за дружиною, суд дійшов висновку, що позивач не надав ВЧ НОМЕР_2 достатніх доказів на підтвердження існування підстав для звільнення з військової служби, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, а тому ВЧ НОМЕР_4 правомірно надала позивачу відповідь, згідно якої надані військовослужбовцем копії документів не підтверджують підстави для звільнення з військової служби.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволені позовної заяви.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 30.12.2025.

Суддя Ю.П. Бойченко