Справа № 420/36990/25
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення комісії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 09 жовтня 2025 року № 40, про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

зобов`язати Комісію з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести зміни до даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовослужбовців і резервістів про відсутність порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правил військового обліку та про відсутність розшуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він 15 серпня 2024 року повторно особисто звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на пунктом 3 частиною 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Проте листом відповідача заяву ОСОБА_1 від 07 серпня 2025 року стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації залишено без задоволення, оскільки вона подана без особистого прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Більш того, повідомленням № 11923 від 10 жовтня 2025 року позивача було проінформовано, що рішенням Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленим протоколом № 40 від 09 жовтня 2025 року, було відмовлено ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив в задоволенні його заяви. Позовні вимоги просить задовольнити.

Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі №420/36990/25.

11 листопада 2025 року та 29 грудня 2025 року представником ІНФОРМАЦІЯ_1 (вхід.№ЕС/119021/25 та №ЕС/137361/25) були подані до суду аналогічні відзиви на позовну заяву.

У зв`язку з довготривалою відсутністю головуючого судді Каравана Р.В., на підставі рішенням зборів суддів Одеського окружного адміністративного суду №6 від 09 грудня 2025 року, з метою дотримання передбаченого Кодексом адміністративного судочинства України строку розгляду адміністративної справи, було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №420/36990/25.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №638 від 10 грудня 2025 року, та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративна справа №420/36990/25 передана на розгляд головуючому судді Єфіменку К.С.

Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №420/36990/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення комісії, та продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи. Зазначено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідач вказав, що ОСОБА_1 15.07.2025р. та 18.07.2025р. засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача заяви, відповідно до яких останній повідомляє, що є особою, яка на підставі пункту 3 ч1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. На підставі викладеного, просив про результати розгляду заяв та прийняте рішення повідомити його письмово за адресою, що зазначені в заявах. 07.08.2025 року, Вик. вх.№ 8668 від 07.08.2025 р. та Вик. вх. № 8667 від 07.08.2025р., позивачу були надіслані відповіді, що підпунктом 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) встановлений єдиний безальтернативний шлях для надання документів для оформлення відстрочки подання їх особисто. ОСОБА_1 було запропоновано особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 з його військово- обліковим документом ,оригіналами (та копіями) усіх підтверджуючих право на відстрочку документів. Станом на дату направлення цього відзиву на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач, до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого оформлення відстрочки на підставі обставин, викладених нормами статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особисто не з`являвся.

Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без розгляду в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести зміни до даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовослужбовців і резервістів про відсутність порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , правил військового обліку та про відсутність розшуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 , громадянин України, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 як військовозобов`язаний.

Від першого шлюбу із ОСОБА_2 , який розірваний відповідно до рішення Приморського районного суду від 14 вересня 2017 року у справі № 522/16550/17, позивач має двох неповнолітніх дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

На даний час, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.06.2020, позивач перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 , яка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_6 , що підтверджується його свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02.08.2016.

15.07.2024 засобами поштового зв`язку позивач подав до відповідача заяву про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

До вказаної заяви позивач додав:

- копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 ;

- копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_3 ;

- копію Свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , видане 05 червня 2020 р., серія НОМЕР_1 ;

- копію Свідоцтва про народження, виданого на ім`я ОСОБА_7 02 серпня 2016 року, серія НОМЕР_2 ;

- копію Витягу з державного реєстру актів громадянського стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 6 від 02.08.2016;

- копію свідоцтва про народження, виданого на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 , серія НОМЕР_4 ;

- копію свідоцтва про народження, виданого на ім`я ОСОБА_4 08 червня 2016 р., № 2024-75725, реєстраційний номер справи: 109-2016-091917;

- копію рішення Приморського районного суду м.Одеси про розірвання шлюбу;

- копію договору між батьками щодо здійснення прав та визначення місця проживання дітей;

- копію судового наказу від 03 березня 2020 року;

- копію довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів;

- копію платіжної інструкції про сплату аліментів на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 02.04.2024;

- копію платіжної інструкції про утримання ОСОБА_6 від 03.04.2024.

Відповідач листом від 15.08.2024 № 8050 повідомив, що подана позивачем заява не підлягає задоволенню без його особистого прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року по справі №420/33285/24 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_11 розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за результатами розгляду якої прийняти відповідне рішення.

Доказів виконання зазначеного рішення суду відповідачем не надано.

07 серпня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із аналогічною заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Листом №9242 від 18 серпня 2025 року виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено, що заяву ОСОБА_1 від 07.08.2025 року стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації залишено без задоволення, оскільки вона подана без особистого прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Повідомленням № НОМЕР_5 від 10.10.2025 року позивача було проінформовано, що рішенням Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленим протоколом № 40 від 09.10.2025 року, було відмовлено ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В якості підстав для відмови відповідачем зазначено наступне:

військовозобов`язаним не надано інформацію з Єдиного реєстру боржників про відсутність у Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорія стягнення (характером зобов`язання) «стягнення аліментів»;

в свідоцтві про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зазначено не ім`я військовозобов`язаного.

Позивач вважає відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період протиправною та за її скасуванням звернувся до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Зокрема, останнім Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 26/2025 від 14 січня 2025 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ від 21.10.1993 року (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 1 статті 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

В свою чергу, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до Додатку 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, документами, що підтверджують право на відстрочку для жінок та чоловіків, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, є: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

Надаючи оцінку доводам представника позивача, що надані разом із заявою про надання відстрочки від призову документи свідчать про те, що на утриманні позивача перебувають троє дітей, які не досягли 18 років, а тому наявні підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із статтею 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Додатком 5 Порядку № 560 (в редакції, чинній на момент розгляду відповідачем заяви про відстрочку від 15.07.2024 року) передбачено, що свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності), та один з таких документів: свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше); рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; письмовий договір між батьками про те. з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні; свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби. повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька); інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) "стягнення аліментів" з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки.

Суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не встановлено, що перелік документів, визначених у додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України №560 є вичерпним, а факт утримання не може підтверджуватись іншими документами, якщо вони є належними та допустимими.

Судом встановлено, що на утриманні позивача, ОСОБА_1 , перебувають троє дітей віком до 18 років:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дитина від першого шлюбу;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , дитина від першого шлюбу;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , дитина від другого шлюбу.

Відповідно до рішення Приморського районного суду від 14.09.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (першою дружиною) було розірвано.

На підставі судового наказу Приморського районного суду №522/3234/20 від 12.03.2020 року, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 щомісячно на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня звернення до суду, тобто 25.02.2020 року та до досягнення ОСОБА_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_13 , далі стягувати аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Відповідно до п.3.2.1. Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 03.09.2017 року «Батько зобов`язується брати участь у вихованні та утриманні дітей».

Згідно довідки Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 25.04.2024 року, яка надавалась разом із заявою про надання відстрочки, у позивача, ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Відповідно до платіжної інструкції від 02.04.2024 року аліменти на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були перераховані у розмірі 40000.00 грн. до платіжної інструкції від 01.01.2025 року про аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були перераховані у розмірі 40000.00 грн.. до платіжної інструкції від 04.02.2025 року про аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були перераховані у розмірі 40000,00 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами 1-2 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

На момент подання позивачем заяви про відстрочку від 15.07.2024 року, яка була розглянута ІНФОРМАЦІЯ_3 лише 09.10.2025 року на виконання рішення суду, положеннями Закону України №3543-ХІІ та Порядку №560 не передбачалось подання конкретного документу, який б підтверджував відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

Обов`язок подавати інформацію з Єдиного реєстру. боржників про відсутність у Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) «стягнення аліментів» встановлено тільки у чинній редакції Порядку №560, яка на момент виникнення спірних правовідносин не діяла.

Зважаючи на викладене, позивачем шляхом подання довідки Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.04.2024 року, належним чином підтверджено факт відсутності у нього заборгованості зі сплати аліментів, а вимагання у нього відповідної інформації, подання якої на момент звернення із заявою не було передбачено нормами чинного законодавства, є неправомірним.

Більш того, судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 05.06,2020 року, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , у якої є одна дитина віком до 18 років ОСОБА_7 .

Норма п.3 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ не ставить право військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу у залежність від того, чи є він батьком таких дітей (тобто від батьківства), водночас вирішальне значення має саме факт перебування дітей (трьох і більше дітей віком до 18 років) на його утриманні.

Виходячи з положень ст.3 Сімейного кодексу України, якою визначено поняття «сім`ї», можливо дійти висновку про те, що сім`я створюється не лише на підставі шлюбу. кровного споріднення, усиновлення.

Конституційний Суд України у своєму рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 надав офіційне тлумачення терміну «член сім`ї»: членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки. падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, термін «сім`я» означає не лише створення сім`ї на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а має більш широкі критерії для його визначення.

В той же час, в контексті спірних відносин, визначальним є не встановлення факту батьківства чи проживання однією сім`єю, а утримання позивачем, як вітчимом, неповнолітньої дитини своєї дружини,

Суд зазначає, що якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.

Як передбачено ч.1 ст.260 Сімейного кодексу України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до ч.1 ст.268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, має право на участь у вихованні її дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останньої немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

З Витягу з державного реєстру актів громадянського стану громадян про народження №6 від 02.08.2016 року вбачається, що відомості про батька ОСОБА_6 зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Статтею 135 Сімейного кодексу України визначено можливість здійснення запису про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлене.

Відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Слід зазначити, що відомості про біологічного батька ОСОБА_6 відсутні, його особа невідома, батьківство не встановлене. З урахуванням викладеного, він апріорі не може утримувати дитину, в свою чергу ОСОБА_9 до одруження мала статус одинокої матері.

Поняття одинокої матері визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів». Згідно з п.9 цієї постанови одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову, іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 червня 2018 року по справі №822/2446/17, для набуття статусу «одинока матір». «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Натомість, після укладення шлюбу та враховуючи відсутність у ОСОБА_6 батька, у позивача в силу вимог ч.1 ст.268 Сімейного кодексу України виник обов`язок утримувати неповнолітню дитину своєї дружини.

Враховуючи викладене, на утриманні позивача перебуває ОСОБА_7 внаслідок чого позивач перераховує дружині грошові кошти на утримання ОСОБА_7 у розмірі 20000,00 грн щомісячно.

Отже, ті обставини, що в свідоцтві про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зазначено не ім`я ОСОБА_1 жодним чином не спростовано факту перебування дитини на його утриманні.

Суд враховує, що відповідач фактично не заперечує той факт, що позивач утримує трьох неповнолітніх дітей. Основний аргумент відповідача зводиться до того, що позивач не надав усіх тих документів, які передбачені Додатком 5 до Порядку № 560.

Доводи відповідача суд вважає необґрунтованими та наголошує, що в силу положень пункту 3 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мають, зокрема, чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Тобто ключовим для застосування вказаної норми є встановлення, по-перше, факту наявності у військовозобов`язаного трьох і більше дітей, які не досягли 18 років, і, по-друге, факт їх утримання військовозобов`язаним.

Єдиний виняток щодо можливості поширення дії цієї норми на військовозобов`язаного стосується тих випадків, коли він має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Водночас наданими позивачем документами підтверджується і те, що він є батьком трьох малолітніх дітей і те, що усі вони перебувають на його утриманні, і те, що борги зі сплати аліментів у позивача відсутні.

Отже, на думку суду, позивач довів наявність у нього права на відстрочку відповідно до закону, тоді як неможливість надання ним з об`єктивних причин окремих документів згідно з вимогами підзаконного нормативно-правового акту не може бути перешкодою для реалізації позивачем такого законного права.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що позивачем до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано належні та в повному обсязі документи, відповідно до вимог Додатку 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача слід визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 09 жовтня 2025 року № 40, про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Що ж до вимоги представника позивача про зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", то варто зазначити наступне.

Так, положеннями ч.3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд також враховує, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.4 ст.9 КАС України).

Таким чином, враховуючи те, що рішенням Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 09 жовтня 2025 року № 40, позивачу було протиправно відмовлено в оформленні відстрочки від призову, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо зобов`язання відповідача розглянути його заяву про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з урахуванням висновків суду.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1211,20 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення комісії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 09 жовтня 2025 року № 40 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Зобов`язати Комісію з надання відстрочок від призову на військову службу військовозобов`язаним ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , Паспорт НОМЕР_8 ), відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Паспорт НОМЕР_8 ) сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко