Справа № 440/6814/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 р. Справа № 440/6814/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 (суддя Сич С.С.; м. Полтава) по справі № 440/6814/24

за позовом ОСОБА_1

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава

треті особи: Полтавська міська рада, Міністерство оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та направленні до Полтавської міської ради документів з метою реалізації права на безоплатну приватизацію житла - квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтава підготувати та направити до Полтавської міської ради довідку щодо балансової вартості квартири; відомості про нерухоме державне майно - квартиру за формою АДРЕСА_2 ; копію технічного паспорту на квартиру; копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта щодо квартири АДРЕСА_1 та особи, яка в ній проживає, ОСОБА_1 , для вирішення питання щодо надання попередньої згоди про прийняття квартири у власність територіальної громади.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2024 представник позивача звернувся з письмовою заявою до відповідача, в якій просив підготувати відповідні документи для реалізації права позивача, як військовослужбовця, щодо приватизації квартири, в якій він на законних підставах проживає понад 18 років. Відповідач у письмовій відповіді від 06.06.2024 вих. №542/1249 відмовив позивачу у задоволенні його заяви. Підставами для відмови зазначив те, що позивач нібито незаконно проживає у квартирі, а також те що у відповідача відсутні рішення житлової комісії про надання позивачу квартири АДРЕСА_3 для постійного проживання. Позивач вважає такі підстави для відмови в реалізації його прав протиправними та надуманими, враховуючи те, що саме відповідачем надано сім`ї позивача вказане житлове приміщення у 2006 році. У подальшому за рішенням відповідача у 2006 та у 2013 році зареєстровано місце проживання позивача та членів його сім`ї у вказаній квартирі, з 2006 по даний час відповідно до щорічних довідок про перевірку житлових умов та виписок з домової книги про склад сім`ї та прописку позивач на законних підставах проживає у зазначеній квартирі, яка мала номер 34, а після реконструкції гуртожитку у житловий будинок має номер 44. Вказує, що у 2015 році згідно рішення Міністра оброни України квартири у будинку, в тому числі квартиру позивача, розподілено для постійного проживання (лист від 09.01.2015 вих. № 303/4116/28). Крім того, між позивачем та відповідачем укладено договір №44 від 30.01.2020 про надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території і відшкодування витрат за надані комунальні послуги. За умовами цього договору позивач є наймачем житлового приміщення та має відповідні права та обов`язки. У зв`язку з викладеним позивач вважає оскаржувані дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права на житло та гарантії, передбачені Конституцією України, Законами України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про приватизацію державного житлового фонду", а саме право приватизації житла, в якому позивач постійно проживає.

Рішенням від 02 червня 2025 року Полтавський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 у справі № 440/6814/24, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції замість питання права приватизації житла позивачем помилково вирішував питання його права на отримання житла для постійного проживання. Указані права позивача мають суттєві відмінності, право на отримання житла для постійного проживання ним реалізовано, за захистом права на приватизацію він звернувся до суду. Право на приватизацію житла є похідним від факту законності постійного проживання у житлі. Законність проживання позивача у квартирі ніким не оспорюється та підтверджується поданими до позовної заяви доказами (актами, довідками, договором та реєстрацією місця проживання).

Також позивач вказує, що відповідно до матеріалів справи право позивача на отримання житла для постійного проживання ним реалізовано у 2008 та 2013 роках, а тому вимоги Інструкції № 380, яка прийнята у 2018 році, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню. Не можуть бути застосовані судом у цій справі також вимоги розділу ІV «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом МОУ від. 30.11.2011 № 737, (як і розділу VІІ Інструкції № 380), оскільки вони стосуються розподілу виключно вільного житла. Житло не може бути розподілено у 2012 році чи пізніше (не може бути рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Комісії з контролю щодо надання квартири АДРЕСА_3 ), оскільки позивач проживає в ній з 2008 року безперервно як у кімнаті гуртожитку. Судом не враховано той факт, що житлове приміщення, яке було надано позивачу, упродовж 2008 2012 років мало статус кімнати у гуртожитку, а після реконструкції будівлі у 2013 році отримало статус квартири. Зміна статусу житла відбулася без волевиявлення та виселення позивача. Таким чином після 2012 року і до сьогодні не може бути рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Комісії з контролю щодо надання квартири АДРЕСА_3 , оскільки такі рішення можуть ухвалюватися виключно щодо вивільненого житла (вільної квартири). У випадку законного проживання в ній особи вона не може бути повторно розподілена іншій чи тій самій особі.

Позивач зазначає, що він правомірно отримав житлове приміщення, а відмова відповідача у початку процедури приватизації пов`язана із зміною «статусу» житла, що не залежало від волі позивача. Позивач на сьогодні продовжує правомірно проживати у квартирі та підстав для його виселення немає.

Окрім зазначеного позивач вказує, що на сьогодні він є діючим військовослужбовцем (у зв`язку з мобілізацією) та учасником бойових дій з 2023 року. Відповідно до витягу з протоколу № 10 від 27 жовтня 2006 року житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (доданого до позовної заяви) позивача зараховано до списків осіб, що користуються правом позачергового одержання житла, як військовослужбовця звільненого з військової служби у зв`язку із скороченням штатів (на підставі п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Водночас реалізацією права позивача на приватизацію його житла не може бути порушено права інших військовослужбовців на отримання житла для постійного проживання. Позивач уже проживає постійно у житлі, яке було йому розподілено на законних підставах, підстав для його виселення із житлового приміщення немає. Він має право позачергового одержання житла. А тому в даному випадку не буде порушено основні принципи права рівності та справедливості.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус військовослужбовця та перебуває на квартирному обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які потребують покращення житлових умов з 31.05.2006, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 №19 /а.с. 14/.

Відповідно до паспортних даних позивача та довідки виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07.05.2019 №вих.16.1-041 про реєстрацію місця проживання особи, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_4 з 28.12.2013 /а.с. 27-28/.

Листом КЕВ м. Полтави від 22.02.2024 підтверджено, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 проводилася органами ДМС України на підставі документів, наданих КЕВ м. Полтава, документи щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у кімнаті АДРЕСА_5 , яка у послідуючому стала квартирою АДРЕСА_1 , не збереглися у зв`язку із закінченням терміну зберігання. У зв`язку з тим, що в червні 2012 року гуртожитку по АДРЕСА_6 змінено статус на "житловий будинок", кімнату АДРЕСА_5 змінено на квартиру АДРЕСА_3 , на підставі фактичного проживання в зазначеному житловому приміщенні, громадянину ОСОБА_1 була здійснена перереєстрація по квартирі АДРЕСА_1 /зворот а.с. 19/.

Довідкою КЕВ м. Полтави від 09.04.2019 №341 про місце проживання та склад сім`ї підтверджено, що ОСОБА_1 проживає і місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 29,4 кв.м, яка складається з 1 кімнати житловою площею 13,0 кв.м та розташована на другому поверсі 3-х поверхового будинку державної власності, що перебуває на балансі КЕВ м. Полтава, у житловому приміщенні проживає один ОСОБА_1 - заявник /а.с. 18/.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав №362456395, сформованою 19.01.2024, квартира загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 12,9 кв.м за адресою АДРЕСА_4 , знаходиться у власності Міністерства оборони України /а.с. 20/.

ОСОБА_1 звернувся до КЕВ м. Полтава із заявою від 04.06.2024 № 184/24, в якій просив вжити заходів щодо підготовки та оформлення документів з метою реалізації ним права на безоплатну приватизацію житла - квартири АДРЕСА_1 , або ж передачі житла Міністерством оборони України територіальній громаді міста для його послідуючої приватизації в уповноваженому органі Полтавської міської ради. Посилався на те, що у 2006 році ОСОБА_1 , як військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , розподілене житлове приміщення в гуртожитку в АДРЕСА_7 , у послідуючому адресу гуртожитку змінено на АДРЕСА_6 . У 2008 році було зареєстроване постійне місце проживання ОСОБА_1 в квартирі 34 указаного гуртожитку на підставі необхідних документів, а у 2013 році у зв`язку із реконструкцією нумерацію житлового приміщення змінено на квартиру АДРЕСА_3 та останнього зареєстровано за новою адресою у тому ж житлі. Упродовж останніх п`ятнадцяти років ОСОБА_1 проживає у житловому приміщенні АДРЕСА_1 , яке не є службовим. Наразі ОСОБА_1 не використав своє право на безкоштовну приватизацію державного житлового фонду, тому має право на приватизацію вказаного житла /а.с. 6/.

За результатами розгляду цієї заяви КЕВ м. Полтава листом від 06.06.2024 № 342/1249 повідомило позивача про те, що в КЕВ м. Полтава органу приватизації уповноваженого передавати квартири у власність громадян не визначено, але є налагоджена співпраця та домовленість з органами місцевого самоврядування щодо всебічної допомоги та вирішення питання приватизації житлових приміщень військовослужбовцям (особам, що звільнені). Відсутнє виконання вимог пунктів 3-5 VІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, - рішення щодо розподілу та надання постійного житла Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 не приймалось, ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_1 не видавався. Громадянин ОСОБА_1 станом на зараз перебуває у військовій частині НОМЕР_1 з 31.05.2006 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, в загальній черзі Полтавського гарнізону він перебуває під №459. Тому право на безкоштовну приватизацію державного житлового фонду, а саме, квартири АДРЕСА_3 громадянин ОСОБА_1 зможе використати при умовах наявності позитивного рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Комісії з контролю щодо надання квартири АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_1 /а.с. 8/.

Вважаючи протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава щодо відмови у підготовці та направленні до Полтавської міської ради документів з метою реалізації права на безоплатну приватизацію житла - квартири АДРЕСА_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що саме в результаті надання жилого приміщення для постійного користування військовослужбовець у подальшому може використати своє право на безоплатну приватизацію такого житла, яке знаходиться у його постійному користуванні.

Оскільки наявні в матеріалах справи документи не підтверджують фактичної передачі квартири у постійне користування позивача з дотриманням відповідної процедури та оформленням необхідних документів, як це передбачено пунктами 3-8 розділу VIІ Інструкції №380, суд першої інстанції дійшов висновку, що КЕВ м. Полтава в листі від 06.06.2024 №342/1249 обґрунтовано вказало на те, що право на безкоштовну приватизацію державного житлового фонду, а саме, квартири АДРЕСА_3 громадянин ОСОБА_1 зможе використати за умови наявності позитивного рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Комісії з контролю щодо надання квартири АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII /далі Закон № 2011-XII/ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з абз. 1, 3, 4 п. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Приписами ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 року за № 2482-XII /далі Закон № 2482-XII/ приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2482-XII до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 2482-XII визначено, що приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців визначено Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 /далі Порядок № 1081/.

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку № 1081 військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей), визначено Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року за № 1020/32472 /далі - Інструкція № 380/.

Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції № 380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами).

Згідно з п. 3 розділу І Інструкції № 380 військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службових житлових приміщень військовослужбовці та члени їх сімей розміщуються у гуртожитках, сімейних гуртожитках, а неодружені військовослужбовці - у спеціально пристосованих казармах або військова частина орендує їм житло чи за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством.

Положеннями п. 4 розділу І Інструкції № 380 передбачено, що військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядок передання квартир (будинків) у власність громадян визначено розділом Х Інструкції № 380.

Відповідно до пунктів 1-6 розділу Х Інструкції № 380 підготовка, оформлення документів та передання у власність громадян квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюються уповноваженими на це органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, в порядку, передбаченому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Передання квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Передання займаних квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Орган приватизації за потреби уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири, кімнат у комунальних квартирах, оформлює відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах.

Передання квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Органи приватизації видають свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна проводять на спеціальних бланках, зразки та описи яких затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 22.04.2003 року № 39/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.04.2003 року за № 318/7639.

Відповідно до ч. 10 ст. 8 Закону № 2482-XII органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом.

Так, ч. 2 ст. 2 Закону № 2482-XII передбачено, що не підлягають приватизації: квартири музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що приватизація державного житлового фонду спрямована на створення умов для задоволення потреб особи, в тому числі військовослужбовця, у житлі. Державою в особі уповноважених органів виконується обов`язок щодо забезпечення військовослужбовців житлом шляхом:

або 1) надання жилих приміщень для постійного проживання (за рахунок новозбудованого, вивільненого або придбаного житла чи переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами))

або 2) наданням за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

При цьому такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються військовослужбовцям один раз за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Тобто, факт надання жилого приміщення для постійного користування або грошової компенсації виключає можливість використання права на безоплатну приватизацію житла та навпаки: при використанні права на безоплатну приватизацію житла унеможливлюється отримання жилого приміщення у постійне користування або грошової компенсації за нього.

З матеріалів справи судом встановлено, що 29.05.2006 позивачем було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 з проханням поставити його, як безквартирного, на квартирний облік на покращення житлових умов з сім`єю, що складається з нього самого, дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 /а.с. 9/.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29.05.2006 комісією в/ч НОМЕР_1 встановлено, що сім`я ОСОБА_1 , яка зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_8 , потребує поліпшення житлових умов (має право на отримання житла) /а.с. 11/.

Згідно з витягом із протоколу №10 від 27.10.2006 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 прийнято сім`ю ОСОБА_1 разом із родиною (сім`я 3 особи) в позачергову чергу для отримання житла за рахунок фондів МО України на 2-х кімнатну квартиру з 27.10.2006 /зворот а.с. 11/.

За змістом листа Головного Квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 06.01.2015 №303/4/16/28 у період 2007-2009 років за рішенням керівництва та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_7 ) військовослужбовцям Полтавського гарнізону було виділено вивільнені не житлові приміщення учбових аудиторій будівлі № НОМЕР_2 військового містечка № НОМЕР_3 по АДРЕСА_6 для переобладнання власними силами для подальшого проживання. У 2012 році будівлю № НОМЕР_2 військового містечка № НОМЕР_3 по АДРЕСА_6 було включено до Переліку житлових об`єктів, які передбачалось фінансувати у 2012 році за рахунок коштів бюджетної програми КПКВ 2101190 "Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України", затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.03.2012 №155, для реконструкції під житловий будинок. Відповідно до Декларації від 27.06.2012 №ПТ 6 вищезазначену будівлю по АДРЕСА_6 введено в експлуатацію як житловий будинок. Ремонтні роботи у зазначеній будівлі проводились без виселення мешканців, які після завершення робіт залишились у ній проживати. З метою приведення до належного стану проживання військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби Полтавського гарнізону та створення фонду службового житла Міністерства оборони України, відповідно до пункту 1.8 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 10.01.2012 за №24/20337 (із змінами), Головне Квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України у листі просило Міністра оборони України підтримати клопотання посадових осіб щодо розподілу 27 квартир (№№2, 3, 5, 7, 8, 9, 10, 14, 16, 17, 22, 23, 28, 29, 30, 36, 39, 41, 43, 46, 47, 50, 53, 56, 57, 61, 62) у житловому будинку по АДРЕСА_6 під службові жилі приміщення, а решту 38 квартир розподілити д

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.12.2018 №329 зараховано військовослужбовця ОСОБА_1 та членів його сім`ї на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, за порядковим номером 107, а також зараховано військовослужбовця ОСОБА_1 та членів його сім`ї, які потребують позачергового поліпшення житлових умов за порядковим номером 21 (підстава: Акт проведення інвентаризації облікових справ осіб, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов у попередні роки у військовій частині НОМЕР_1 /вх.№2001 від 17.12.2018/, рапорт голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2018) /а.с. 12/.

У подальшому, згідно з витягом із протоколу №21 від 27.09.2019 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 внесено зміни до квартирної облікової справи прапорщика запасу ОСОБА_1 у зв`язку з розлученням та прийнято його на квартирний облік складом 1 (одна) особа у загальну чергу для отримання житла за рахунок фондів МО України /зворот а.с. 12/.

Довідкою КЕВ м. Полтави від 09.04.2019 №341 про місце проживання та склад сім`ї підтверджено, що ОСОБА_1 проживає і місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 29,4 кв.м, яка складається з 1 кімнати житловою площею 13,0 кв.м та розташована на 2 поверсі 3-х поверхового будинку державної власності, що перебуває на балансі КЕВ м. Полтава, у житловому приміщенні проживає один ОСОБА_1 - заявник /а.с. 18/.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 №19 прапорщик запасу ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які потребують покращення житлових умов з 31.05.2006 /а.с. 14/.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи надані сторонами додаткові пояснення, колегія суддів дійшла до висновку, що в межах спірних правовідносин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що із зазначених вище документів хоч і вбачається, що позивач зареєстрований та постійно проживає за адресою АДРЕСА_4 , однак такі документи не підтверджують фактичної передачі зазначеної квартири у постійне користування позивача з дотриманням відповідної процедури та оформленням необхідних документів, як це передбачено пунктами 3-8 розділу VIІ Інструкції №380. При цьому, в матеріалах справи також відсутні докази звернення позивача до суду про встановлення факту користування житлом на законних підставах.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та направленні до Полтавської міської ради документів з метою безоплатної приватизації позивачем житла - квартири АДРЕСА_1 , враховуючи відсутність позитивного рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Комісії з контролю щодо надання квартири АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_1 , ґрунтуються на вимогах законодавства України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 по справі № 440/6814/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.М. Макаренко Т.С. Перцова