Справа № 520/37265/23
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

30 грудня 2025 року №520/37265/23

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.06.2023 №0-2016UA033240 у розмірі 250227,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з прийнятим Головним управлінням ДПС Харківській області податковим повідомленням-рішенням від 21.06.2023 №0-2016UA033240, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, вважає його незаконним, протиправним, таким, що підлягає скасуванню, оскільки контролюючим органом помилково віднесено належні ФО-П ОСОБА_1 нежитлові будівлі до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг зі сплати податку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Представник відповідача надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та помилковими, а позов таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що нежитлова будівля, яка належить на праві приватної власності ФО-П ОСОБА_1 , що є об`єктом оподаткування відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21.06.2023 №0-2016UA033240 у 2022 році здавалась в оренду Приватному підприємству "Аграрник К", не використовувалась позивачем у власній господарській діяльності, відтак не підпадає під податкову пільгу, визначену абз."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Представник позивача надіслав суду додаткові пояснення, в яких вказав, що ФО-П ОСОБА_1 використовує виробничі приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у власній господарській діяльності, з метою зберігання зернових та подальшої їх переробки в соняшникову олію, соєву олію, шрот. Також зазначив, що відповідно до Класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 всі нежитлові приміщення, що належать позивачу відносяться до класу 1251 "Будівлі промисловості", підрозділ 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", отже підпадають під пільги, визначені абз."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), зареєстрована як суб`єкт господарювання 02.07.2007 за №0001665 Красноградською районною державною адміністрацією Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №637216.

Основний вид економічної діяльності позивача за КВЕД: 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів. Інші види діяльності: 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 на право власності належить нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7699,3 кв.метри, яка складається з: нежитлової будівлі "Б", загальною площею 7787,5 кв.м; нежитлової будівлі "Е", загальною площею 1577,7 кв.м.

Головним управлінням ДПС у Харківській області сформовано та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення від 21.06.2023 №0-2016UA033240, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300" за 2022 рік у розмірі 250227,25 грн.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими контролюючим органом рішенням про нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скануванню, а свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Статтею 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування згідно пп.266.2.1 п.266.1 ст.266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до норм п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 податковим органом в податковому повідомленні-рішенні від 21.06.2023 №0-2016-UA0033240 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2022 рік на площу 7699,30 кв.м у розмірі 250227,25 грн.

Так, Законом України від 16.01.2020 466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" внесені зміни до підпункту "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, відповідно до яких: не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво". Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Отже, застосування підпункту 266.2.2 "є" пункту 266.2 статті 266 ПК України можливо у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, у тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Тому, за умови, що об`єкт нерухомості який належить, зокрема, фізичній особі, використовується у господарській діяльності такої особи (з урахуванням виду діяльності по КВЕД), за функціональним призначенням щодо промислового виробництва, вказане і є підставою для застосування вимог підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Варто зазначити, що пп."є" пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України вказаний пункт підлягає застосуванню за умов:

- наявності у платника податку у власності будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- використання таких будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;

- відсутність відомостей щодо передачі власниками будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі №600/4115/22-а.

Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 затверджено Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000.

Об`єктами класифікації в Державному класифікаторі будівель та споруд (ДК БС) є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, до групи 125 "Будівлі промислові та склади" віднесено клас 1251 - "Будівлі промисловості", який у свою чергу включає підкласи: 1251.1"Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2"Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3"Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4"Будівлі підприємств легкої промисловості", 1251.5"Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6"Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7"Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8"Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9"Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне"; та клас 1252 - "Резервуари, силоси та склади", що включає резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади. Цей клас включає також складські майданчики.

Як встановлено судовим розглядом, позивач є власником нежитлової будівлі "Б" з цехом по переробці масляних культур (приміщення 5, 7, 8, 9), загальною площею 6121,9 кв.м та нежитлової будівлі "Е", загальною площею 1577,7 кв.м., розташованих за адресою: Харківська область, Красноградський район, м.Красноград, вул.Українська, будинок 156.

Згідно технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 07.03.2019 та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 05.04.2019, будівля "Б" (приміщення 5, 7, 8, 9) із улаштуванням цеху по переробці масляних культур за адресою: Харківська область, Красноградський район, м.Красноград, вул.Українська, будинок 156, належить до будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125), "Будівлі підприємств харчової промисловості" (підклас 1251.5) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

При цьому, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №500/4582/22.

У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до витягів з ЄДР основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД був: 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів, що свідчить про те, що основний вид діяльності позивача належить до групи С.

Водночас, наявними у матеріалах справи документами не підтверджується факт здійснення ФОП ОСОБА_1 виробничої діяльності упродовж 2022 року.

До документів, що підтверджують факт здійснення вищевказаної господарської діяльності належать, зокрема але не виключно, документи складського зберігання, договори поставки та/або купівлі-продажу товарів, первинні документи складені на їх виконання, договори поставки та/або продажу сировини та виготовленої позивачем продукції.

Натомість надані позивачем договори поставки від 13.01.2019 №13/01/19 з ПП "Аграрник К", від 04.02.2021 №04/02 з ТОВ "Агропрогруп", від 10.09.2019 №10/09-19-1 з ТОВ "Агроплантеко", договори на поставку комунальних послуг (електроенергію, газ, поставку газу, водопостачання) та копії видаткових накладних від 14.09.2022 №6, від 17.02.2022 №6, від 11.07.2022 №4, від 15.02.2022 №3, платіжні доручення від 17.02.2022 №54, від 23.11.2022 №58, від 14.09.2022 №154 не підтверджують використання позивачем у цей період належного йому нежитлового приміщення будівлі "Б" (цех по переробці масляних культур) загальною площею 6121,6 кв.м, за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Крім того, суд зазначає, що представником відповідача надані судом повідомлення про об`єкти оподаткування платника податків за формою №20-ОПП, самостійно поданих Приватним підприємством "Аграрник К" () та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , з яких вбачається, що частина нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , була передана іншому суб`єкту господарювання в оренду.

Отже, нежитлова будівля використовуються у господарській діяльності Приватним підприємством "Аграрник К", а не тільки особисто позивачем, що виключає можливість застосування податкової пільги у даному випадку.

У межах справи №280/5332/18 Верховним Судом був деталізований раніше сформульований правовий висновок в аспекті обов`язковості з`ясування обставин реального використання об`єкту нерухомого майна у власній господарській діяльності приватної особи - власника, оскільки протилежне тлумачення суперечить меті запровадження пільги - покращенню умов провадження господарської діяльності. Передача власником об`єкту нерухомого майна у користування третіх сторонніх осіб також не здатна задовольнити цієї мети.

За таких підстав, позивачем не дотримано жодної з умови для надання пільги, яка передбачена пунктом "є" пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про відсутність у позивача у 2022 році усіх визначених законом умов, за яких належна йому нежитлова нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , може бути виключена з числа об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до пп."є" пп.266.2.2 ст.266 ПК України.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2023 №0-2016UA033240.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул.Григорія Сковороди, буд.46, м.Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 грудня 2025 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО