Справа № 320/1193/22
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м. Київ №320/1193/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі по тексту відповідач, ГУНП в Київській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Національної поліції Київської області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 різниці в посадових окладах під час перебування на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за період з 16 листопада 2019 року по 03 вересня 2021 року включно;

- зобов`язати Головне Управління Національної поліції Київської області одноразово нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю в посадових окладах між посадовим окладом дільничного офіцера поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та посадовим окладом начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Бориспільського відділу поліції за період з 16 листопада 2019 року по 03 вересня 2021 року включно, здійснивши виплату суми перерахованого посадового окладу з 16.11.2019 року по дату виплати заробітної плати разом із виплатою компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, згідно з установою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»;

- стягнути з Головного Управління Національної поліції Київської області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 23.10.2019 по день фактичного виконання рішення суду (03.09.2021 Наказ № 227 о/с) в розмірі 353091, 69 (триста п`ятдесят три тисячі дев`яносто одна гривня шістдесят дев`ять копійок) без урахування податків та зборів;

- зобов`язати Головне Управління Національної поліції Київської області здійснити перерахунок одноразової вихідної допомоги з врахуванням величини посадового окладу начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Бориспільського відділу поліції;

- стягнути з Головного Управління Національної поліції Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що наказом ГУ НП в Київській області від 23.10.2019 його було звільнено з посали начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції, а наказом від 15.11.2019 призначено дільничним офіцером поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції. У подальшому, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 320/1848/20, яке набрало законної сили 28.04.2021, визнано протиправним та скасовано пункт наказу, яким позивача було звільнено з посади начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції та поновлено його на посаді з 16.11.2019.

Разом з тим, позивач зазначив що у межах судової справи № 320/1848/20 питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалося, а відповідач після поновлення його на посаді сам не здійснив донарахування заробітної плати, позивач звернувся з даним позовом до суду. Водночас, позивач зауважив, що періодом його вимушеного прогулу є строк з 23 жовтня 2019 по 03 вересня 2021 року (день прийняття наказу про поновлення позивача на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку до справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання. Також суд витребував від відповідача: належним чином засвідчені копії документів які стосуються поновлення на посаді ОСОБА_1 , зокрема накази про поновлення, накази що стосуються переведень з дати поновлення позивача 16.11.2019 на посаді; належним чином засвідчені документи, що стосуються виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.10.2019 по день фактичного поновлення на посаді; належним чином засвідчену копію довідки про розмір грошового забезпечення позивача за попередні два місяці роботи ОСОБА_1 перед звільненням 15.11.2019; відомості щодо розміру виплаченої позивачу одноразової вихідної допомоги із зазначенням відомостей щодо її обрахунку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.09.2022 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження в адміністративній справі № 320/1197/22 та відклав підготовче засідання.

Головне управління Національної поліції в Київській області позов не визнало та подало до суду відзив на позовну у якому просило відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Відповідач зазначив, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 320/1848/20 за позовом ОСОБА_1 Головне управління Національної поліції в Київській області зазначило, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 320/1848/20 не було зобов`язано провести перерахунок грошового забезпечення , а тому розрахунок різниці в посадових окладах не проводився. Крім того, наказом ГУ НП в Київській області від 22.01.2021 № 8о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 («через хворобу») частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 22.01.2021. Звільнення зі служби в поліції автоматично несе за собою припинення нарахування всіх встановлених виплат, в тому числі і посадового окладу, з наступного дня після звільнення, тобто з 23.01.2021. Отже, твердження позивача про те, що періодом вимушеного прогулу є період з 23.10.2019 по 03.09.2021, що становить 681 календарний день є безпідставним, адже з 22.01.2021 наказом ГУ НП в Київській області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Додатково відповідач зазначив, що у позивач звертаючись до суду не зазначив, в чому саме полягає моральна шкода, з яких міркувань виходив позивач визначаючи її розмір.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 суд відклав підготовче засідання у справі.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 суд закрив підготовче засідання у справі та призначив розгляд справи по суті позовних вимог.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 суд на підставі статей 194 та 205 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 20.05.1998.

Як вбачається з послужного списку, позивач проходив службу: у період з 15.03.1999 по 07.11.2015 - в органах внутрішніх справ; з 07.11.2015 по 16.06.2017 - в органах Національної поліції; з 16.06.2017 по 15.11.2019 - займав посаду начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

23.10.2019 Головним управлінням Національної поліції в Київській області прийнято наказ №2320 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області», пунктом 2 якого за порушення службової дисципліни, статей 1,3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статі 18 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної служби України, Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, пункту 1 Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилися у не вжитті заходів щодо посилення контролю за здачею та видачею вогнепальної зброї, відсутністю під час здачі вогнепальної зброї підлеглими працівниками, неналежному проведенні цільового інструктажу, начальника СРПП №3 Бориспільського ВП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення з посади.

15.11.2019 Головним управлінням Національної поліції в Київській області було прийнято наказ №620 о/с, яким відповідно до абзацу 5 ( як виконання накладеного дисциплінарного стягнення звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) пункту 3 частини 1 статті 65 призначено майора поліції ОСОБА_1 (0055447) дільничним офіцером поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції, установивши йому , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988, посадовий оклад у розмірі 2400 грн та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40 відсотків, звільнивши з посади начальника сектору реагування патрульної поліції №3 цього ж відділу поліції.

Не погодившись з вказаним рішенням, а саме наказом, яким позивача притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення з посади, позивач оскаржив вказаний наказ до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 у справі № 320/1848/20 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції у Київській області від 23.10.2019 №2320.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 15.11.2020 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 16.11.2019.

В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області рішення суду звернуто до негайного виконання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі № 320/1848/20 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - задоволено частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року -змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині - рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 у справі № 320/1848/20 суд вніс виправлення до пункту 3 резолютивної частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі №320/1848/20, виклавши його наступним чином:

«Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 15.11.2019 №620 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.».

Відповідно до відомостей Витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 03.09.2021 № 227 о/с (по особовому складу) скасовано пункт наказу Головного управління від 15.11.2019 № 620 о/с в частині призначення відповідно до абзацу 5 (як виконавця накладеного дисциплінарного стягнення звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції ) пункту 3 частини 1 статті 65 майора поліції ОСОБА_1 (0055447) дільничним офіцером поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції .

Також вказаним наказом поновлено майора міліції ОСОБА_1 (0055447) на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції, з 15 листопада 2019 року. (підстава: Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 № 320/1848/20, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 № 320/1848/20, лист відділу правового забезпечення від 30.07.2021 № 880, доповідна записка ОСОБА_2 від 16.08.2021.

У жовтні 2021 року представник позивача звернувся до ГУ НП в Київській області із заявою про виконання рішення суду у справі № 320/1848/20. Також просив здійснити перерахунок та доплату заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, здійснити виплату зазначених коштів, відобразити ці виплати у реєстрі Пенсійного фонду.

У відповідь на вказане звернення Головне управління Національної поліції в Київській області листом від 08.11.2021 № 3929/109/12 повідомило, що наказом ГУ НП в Київській області від 03.09.2021 № 277 о/с, на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 № 320/1848/20, майора поліції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції ГУНП в Київській області.

08.11.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити перерахунок та доплату заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку за 2020 рік, здійснити виплату зазначених коштів, відобразити ці виплати у реєстрі Пенсійного фонду.

Листом від 25.11.2021 № 29-П-972 ГУ НП в Київській області повідомило позивачу щодо вказаної заяви, що питання щодо перерахунку заробітної плати у судовому рішенні № 320/1848/20 не врегульовані. З приводу виплати грошової компенсації за невикористану відпустку у 2020 році відповідач зазначив. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VІІІ.

Відповідно до пункту 10 статті 93 вказаного Закону за невикористану відпустку в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Тобто законом чітко визначено за який період поліцейським здійснюється виплата грошової компенсації за невикористану відпустку. Враховуючи викладене, підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану відпустку у році, що передує року звільнення (2020) відсутні.

Згідно із відомостями витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.01.2021 № 8 о/с ( по особовому складу) відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) майора поліції ОСОБА_1 (0055447), дільничного офіцера поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції, з 22 січня 2021 року, встановивши щомісячну премію за січень у розмірі 48, 349 відсотка.

Станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 23 роки 03 місяці 14 днів;

Час навчання немає;

Вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції 0 23 роки 03 місяці 14 днів;

Вислуга років на пільгових умовах -04 роки 03 місяці 27 днів; усього вислуги років 27 років 07 місяців 11 днів. Кількість невикористаних днів щорічної відпустки у році звільнення - 0.

Як вбачається з витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 23.09.2022 № 157 о/с (по особовому складу) внесено часткові зміни до пункту наказу ГУ НП в Київській області від 22.01.2021 № 8 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу на підставі частини 1 статті 77 майора поліції ОСОБА_1 (0055447) дільничного офіцера поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції, з 22 січня 2021 року, а саме текст: «майора поліції ОСОБА_1 (0055447), дільничного офіцера поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції» викласти в редакції: « майора поліції ОСОБА_1 (0055447), начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Бориспільського відділу поліції».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та компенсації за несвоєчасну виплату позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту Закон № 580 в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 580 Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною першою статті 3 Закону № 580 обумовлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Приписами п.3 ч.1 ст. 65 закону № 580 обумовлено, що переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Частиною четвертою зазначеної статті унормовано, що Поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.

Приписами частини восьмої, дев`ятої статті 65 Закону № 580 визначено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Як було встановлено судом, Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 320/1848/20 скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 15.11.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 16.11.2019.

В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області рішення суду звернуто до негайного виконання.

Частина перша статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За приписами частини другої статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини другої статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами стаття 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 821/1678/16.

Таким чином, враховуючи те, що наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 15.11.2019 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було скасовано у судовому порядку, позивача було поновлено на посаді, з якої за висновками суду у справі № 320/1848/20 останнього було звільнено.

При цьому, як зазначає позивач, оплата праці, в частині виплат, які безпосередньо залежать від посади, зменшилась.

Згідно відомостей розрахункових листів за травень 2019 року, за червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року, вересень 2019 року посадовий оклад позивача, до прийняття оспорюваного наказу 23.10.2019 №2320 на посаді - начальника сектору реагування патрульної поліції №3 становив 2950 грн.

Водночас, зі змісту наказу від 15.11.2019 № 620 о/с вбачається, що посадовий оклад дільничного офіцера сектору превенції 2400 грн.

Окрім того, до складу грошового забезпечення, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988 входить не лише посадовий оклад, але й оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, премії та одноразові додаткові види грошового забезпечення, тощо.

Відтак, під час розгляду справи було встановлено, що переміщення позивача на іншу посаду (нижчу) призвело до суттєвого зменшення розміру його грошового забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає судовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, оскільки позивачем при зверненні до суду із позовом про скасування оспорюваного наказу в межах адміністративної справи № 320/1848/20 було обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, а саме не заявлено позовних вимог про стягнення різниці у втраченому заробітку під час виконання нижчеоплачуваної роботи вини відповідача в цьому немає, а тому його вимоги про визнання протиправними дій Головного Управління Національної поліції Київської області щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 різниці в грошовому забезпеченні ( в тому числі в посадових окладах) під час перебування на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за період з 16 листопада 2019 року по 03 вересня 2021 року включно відсутні.

Частиною 2 ст. 9 КАС України унормовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Разом з тим, з огляду на приписи статті 253 КЗпП, з метою належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача різницю в грошовому забезпеченні (посадових окладах між посадовим окладом дільничного офіцера поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та посадовим окладом начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Бориспільського відділу поліції) за період з 16 листопада 2019 року по 22 січня 2021 року включно.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача про виплату різниці в посадових окладах за період з 23 січня 2021 року по 03 вересня 2021 року, оскільки у зазначений період позивач вже був звільнений зі служби в поліції за станом здоров`я, а відтак не перебував на посаді дільничного.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

З огляду на викладене, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Суд зазначає, що належним, достатнім та ефективним способом захисту, який у повній мірі відновлює порушені права позивача, у даному випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу за період з 23 січня 2021 року по 03 вересня 2021 року (день прийняття наказу про скасування наказу про звільнення позивача з посади з якої він був незаконно звільнений.

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають застосуванню положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Так, згідно з вимогами п. 2 Порядку №100, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У той же час, ч. 2 ст. 94 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції повинен визначатися Міністерством внутрішніх справ. Дані норми є відсилочними та обумовлюють існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським, яким є Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 .

Норми Порядку №260 закріплюють необхідність обрахунку середнього грошового забезпечення поліцейських за час вимушеного прогулу, виходячи з календарних днів такого прогулу. Водночас, відповідно до п. 2 Порядку №260, останній набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон №580-VIII).

Закон №580-VІІІ був опублікований в газеті Голос України 06.08.2015 за №141-142, отже, він набрав чинності 07.11.2015 (окрім норм, визначених п. 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення»).

У справі, що розглядалася, період вимушеного прогулу позивача тривав з 23 січня 2021 року (дата, з якої позивач був звільнений зі служби в поліції ) по 03.09.2021 (дата розгляду по суті цієї справи), тобто, як протягом дії Порядку №100, так і Порядку №260, з урахуванням чого слід обраховувати середнє грошове забезпечення позивача.

Отже, у вказаний період застосуванню під час обчислення середньомісячної заробітної плати підлягають положення Порядку №100, з урахуванням положень Порядку №260. У вказаний період кількість календарних днів становила 255 дні.

З огляду на ту обставину, що відповідачем не було надано до суду довідку про середньоденного розміру грошового забезпечення позивача, обчислений виходячи з виплат за останні два календарні місяця, що передували даті звільнення, а саме жовтню 2019 року, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.01.2021 по 03.09.2021, виходячи із розміру середньоденного розміру грошового забезпечення позивача з урахуванням Постанови № 100.

Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити виплату суми перерахованого посадового окладу з 16.11.2019 року по дату виплати заробітної плати разом із виплатою компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, згідно з установою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», суд зазначає наступне.

Згідно із ч.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, компенсація втрати частини доходів нараховується та виплачується на вже нараховані суми. При цьому, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків його виплати, мають компенсаторний характер. При цьому, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Враховуючи, що виплата суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та різниці в грошовому забезпеченні на даний час позивачу не проведена, відповідно відсутня виплата основної суми доходу в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за наявності якої можлива виплата суми компенсації.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Суд зазначає наступне, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону України № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. Компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись відповідними органами у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

Відтак, у задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з Головного Управління Національної поліції Київської області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 23.10.2019 по день фактичного виконання рішення суду (03.09.2021 Наказ № 227 о/с) в розмірі 353091, 69 (триста п`ятдесят три тисячі дев`яносто одна гривня шістдесят дев`ять копійок) без урахування податків та зборів, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України (далі, також ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак, як встановлено судом, позивачем не доведено, що зазначеними вище діями та бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме не надано жодних належних доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими обставинами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Водночас, з урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 804/6922/16.

З огляду на вищевикладене у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного Управління Національної поліції Київської області здійснити перерахунок одноразової вихідної допомоги з врахуванням величини посадового окладу начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Бориспільського відділу поліції, суд зазначає наступне.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державного бюро розслідувань, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З урахуванням тих обставин, що позивач був поновлений на посаді - начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Бориспільського відділу поліції, з якої був незаконно звільнений, виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби має бути обчислений із грошового забезпечення за вказаною посадою.

Тому, з метою належного захисту прав позивача слід зобов`язати Головне Управління Національної поліції у Київській області здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з врахуванням величини посадового окладу начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Бориспільського відділу поліції.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність власних дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3530,90 грн.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 2977,20 підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 242, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 різницю в грошовому забезпеченні (посадових окладах між посадовим окладом дільничного офіцера поліції сектору превенції Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та посадовим окладом начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Бориспільського відділу поліції) за період з 16 листопада 2019 року по 22 січня 2021 року включно.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити на ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.01.2021 по 03.09.2021, виходячи із розміру середньоденного розміру грошового забезпечення позивача з урахуванням Постанови № 100.

4. Зобов`язати Головне Управління Національної поліції у Київській області здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з врахуванням величини посадового окладу начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Бориспільського відділу поліції.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 20 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул.Володимирська, 15).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.