Справа № 756/18265/25
Суддя: Діденко Є. В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Оболонський районний суд міста Києва
Провадження № 2-а/756/239/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Діденка Є.В., за участю секретаря судового засідання Павлишина О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Мальованого Андрія Руслановича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом та просив скасувати постанову серії ЕНА № 6043134 від 29.10.2025 р., якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.2025 інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві 1 взводу 2 роти 4 батальйону сержант поліції Мальований Андрій Русланович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6043134, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 680 грн. Суть правопорушення сформульована так, що позивач, 29.10.2025 року о 17:40, в м. Києві по проспекту Степана Бандери, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander д.н.з. НОМЕР_1 здійснив рух на смузі для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1 ПДР - на дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших ТЗ на цій смузі.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, є незаконним, необґрунтованим та недоведеним з таких причин. Позивач вказує, про те, що він об`їжджав перешкоду, а саме автомобіль, який рухався попереду, та зупинився і увімкнув сигнали аварійної зупинки. Тоді, Позивач увімкнув правий покажчик повороту, і вимушено виїхав на полосу для руху маршрутних ТЗ, що було єдиними варіантом, так як вказані ділянка дороги містить одну смугу для руху ТЗ та одну для громадського транспорту. Після цього, його зупинив поліцейський, якому позивач повідомив про об`їзд ним перешкоди, але той все одно склав оскаржувану постанову.

Ухвалою судді від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі, залучено в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції, вирішено розглядати справу без повідомлення (виклику) учасників справи.

09.12.2025 року до суду надійшов відзив на позов, у якому представник Департаменту патрульної поліції просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що поліцейським безпосередньо було виявлено вчинення правопорушення Позивачем. На місці зупинки Позивач повідомив, що об`їжджав перешкоду, але поліцейський зазначив, що бачив, що ніякої перешкоди не було. У зв`язку з цим, поліцейським було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

11.12.2025 року до суду від позивача надійшла заява про залишення без розгляду відзиву, через не підтвердження повноважень особи, яка його склала.

Суд відхиляє такі доводи позивача, як безпідставні, оскільки повноваження представника Бабатенко Г.П. підтверджені довіреністю, виданою у порядку передоручення в системі «Електронний суд» уповноваженим суб`єктом.

Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно положень ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 17.1 Правил дорожнього руху України, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Водночас, у пункті 12.3 Правил дорожнього руху України вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою серії ЕНА № 6043134 від 29.10.2025 р., ОСОБА_1 було визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 гривень.

Зі змісту зазначеної постанови слідує, що 29.10.2025 року о 18:40:14, в м. Києві по проспекту Степана Бандери, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander д.н.з. НОМЕР_1 здійснив рух на смузі для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1 ПДР - на дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших ТЗ на цій смузі, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, відповідно до цього до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

На наданому суду відеозаписі зафіксовано події після зупинки автомобіля під керуванням позивача. На місці зупинки водій пояснював, що він об`їжджав інший автомобіль, який зупинився попереду, але поліцейський стверджував про відсутність у водія перешкоди, на що водій заперечував можливість поліцейського бачити ту ділянку дороги.

Надаючи оцінку зібраним доказам, суд зазначає, що позивач посилається на те, що він у відповідності до пункту 12.3 ПДР здійснював об`їзд перешкоди через смугу для руху громадського транспорту.

Водночас, на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач (ДПП) не навів суду жодних аргументів щодо неможливості застосування пункту 12.3 ПДР у цій дорожній ситуації, та не надав суду доказів на спростування того, що позивач не здійснював об`їзд перешкоди, або що він мав можливість зробити це в інший спосіб з урахуванням відповідної дорожньої обстановки.

Тому, суд констатує, що відповідач не довів суду правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та будь-яких доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненому правопорушенні - не надав. Як вказано у відзиві, висновок про винуватість позивача у вчинення правопорушення ґрунтувався лише на особистому сприйнятті поліцейським подій, однак у цій справі відповідач таких доказів не надав, про допит свідків на заявляв.

В частині позовних вимог до поліцейського, суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 р. зазначено, що належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення. Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Таким чином належним відповідачем у цій справі є саме орган поліції, а не фізична особа - поліцейський. Тому, в задоволенні вимог до сержанта поліції Власюк Вікторії Русланівни - слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 605,60 грн. слід стягнути з відповідача - Департаменту патрульної поліції, у зв`язку із задоволенням до нього позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції,інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Мальованого Андрія Руслановича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6043134 від 29.10.2025 р., якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В задоволенні позовних вимог до інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Мальованого Андрія Руслановича - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Діденко