Справа № 554/7723/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 р.Справа № 554/7723/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 17.10.25 у справі № 554/7723/22

за позовом ОСОБА_1

до Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради , Малоданилівської селищної ради , Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дергачівської міської ради , Комунального закладу "Малоданилівський ліцей" Малоданилівської селищної ради Харківської області , Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій суб`єктів владних повноважень незаконними (протиправними) та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради, Малоданилівської селищної ради, Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дергачівської міської ради, Комунального закладу «Малоданилівський ліцей» Малоданилівської селищної ради Харківської області, Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі також відповідачі) про визнання дій суб`єктів владних повноважень незаконними (протиправними) та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31.08.2022 у справі №554/7723/22 позовну заяву передано за підсудністю до Котелевського районного суду Полтавської області на підставі статей 31, 32 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 25.01.2023 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 25.08.2025 справу передано до Харківського окружного адміністративного суду для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 прийнято справу №554/7723/22 до розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року провадження у справі №520/554/7723/22 за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради, Малоданилівської селищної ради, Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дергачівської міської ради, Комунального закладу «Малоданилівський ліцей» Малоданилівської селищної ради Харківської області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій суб`єктів владних повноважень незаконними (протиправними) та стягнення моральної шкоди закрито.

Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що спір має приватноправовий характер, та неврахування судом першої інстанції того, що відповідачами у справі є органи державної влади та місцевого самоврядування, дії яких мають владно-розпорядчий характер, що прямо підпадає під юрисдикцію адміністративних судів (ч. 1 ст. 19 КАС України). Вказує, що суд першої інстанції безпідставно послався на справу № 619/685/22 та не дослідив обставин справи і не встановив характер спірних правовідносин, невірно встановив підстави та предмет позову

Від Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дергачівської міської ради, Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в якому відповідачі з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, не погоджуються, зазначають про їх необґрунтованість. За результатами апеляційного розгляду відповідачі просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року без змін.

У додаткових поясненнях у справі від 16.11.2025, 13.12.2025, 27.12.2025 позивач зазначає про помилковість доводів відповідачів щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції, виходив з того, що поданий ОСОБА_1 позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки позивач - ОСОБА_1 , мав захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі № 619/685/22, а не ініціювати окрему судову справу.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Закон України "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 23-1 Закону України "Про охорону дитинства" усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

У разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини.

Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей" здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається в межах визначеної компетенції на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад.

Служба у справах дітей:

- бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів;

- оформляє документи на усиновлення і застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначених цим Законом;

- оформляє клопотання щодо переведення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на інші форми влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

- здійснює контроль за умовами влаштування і утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

- здійснює моніторинг діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

- здійснює інші заходи стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Також суд зазначає, що згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, предметом позову у справі є незаконність дій відповідачів та відшкодування моральної шкоди, унаслідок, на думку позивача, незаконної підготовки, незаконного проведення, незаконної участі, незаконних дій, незаконного проведення оцінки потреб, складення акту оцінки потреб малолітньої дитини від 07-08.12.2021 року, складення незаконного висновку від 07.12.2021, прийняття необґрунтованого безпідставного незаконного висновку щодо вчинення психологічного насилля над малолітньою дитиною, незаконний збір та надання персональної інформації про малолітню дитину через протокол від 09.02.2022 та додатки до нього, проведення умисного допиту малолітньої дитини 07.12.2021 у присутності ОСОБА_2 за місцем мешкання дитини АДРЕСА_1 . 48 суб`єктами владних повноважень, надання незаконного запиту про проведення психологічної діагностики малолітньої дитини, проведення незаконної психологічної діагностики малолітньої дитини у період з 14.12.2021 по 17.02.2022 на незаконний запит, надання безпідставної незаконної послуги представництва інтересів сім`ї, де мешкає малолітня дитина, бездіяльність поліцейського під час незаконних дій з малолітньою дитиною 07.12.2021 та нанесення малолітній дитині моральної шкоди та прийняття участі у незаконних діях тощо.

Суд першої інстанції, зазначивши, що підставою спірних правовідносин у цій справі слугувало складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 707517 у відношенні ОСОБА_1 , відповідно до якого останній 07 грудня 2021 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , 2015 року народження, та колишньої дружини ОСОБА_2 , яке виразилось, відповідно до висновку психолога № 15 від 09.02.2022, в емоційній невпевненості та створенні негативної установки, пов`язаної з батьком, що виражається у психоемоційних порушеннях, унаслідок чого заподіяна шкода психічному здоров`ю малолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка була підставою та предметом розгляду адміністративного матеріалу № 619/685/22, вказав, що вказані матеріали були предметом дослідження судом під час розгляду відповідного адміністративного провадження.

Так, постановою Котелевського районного суду Полтавської області від 04.07.2022 у справі № 619/685/22 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що позивач - ОСОБА_1 , мав захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі № 619/685/22, за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу.

Разом з цим у позовній заяві (т. 1 а.с. 5, зворот) в якості підстав позовних вимог, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 напередодні вчинення незаконних дій суб`єктами владних повноважень за місцем мешкання дитини звертався з заявами 12.10.2021 та 14.10.2021 (додатки 7.1-7.3) до поліції, на які було надано відповідь у порядку Закону України «Про звернення громадян». Також позивач указує, що звертався до Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з заявами від 13 та 15 жовтня 2021 року, проте відповідей у порядку Закону України «Про звернення громадян» надано не було (т. 1 а.с. 24-26).

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України, наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення, урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 за №393/96-ВР (далі за текстом Закон № 393/96).

Частиною 1 ст.1 Закону № 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону № 393/96 визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти, викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно зі ст. 5 Закону № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ст.7 Закону № 393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Статтею 15 Закону № 393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З аналізу положень Закону № 393/96 випливає, що в разі надходження до органу звернення такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в ньому обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Проте суд першої інстанції не дослідив належним чином усі підстави позову у цій справі та не встановив з достовірністю, що питання протиправності дій відповідачів пов`язане, у тому числі, із порушенням приписів Закону України "Про звернення громадян".

Також, зазначивши про те, що позивач - ОСОБА_1 , мав захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі № 619/685/22, суд першої інстанції не врахував, що ні Служба у справах дітей Малоданилівської селищної ради, ні Головне управління Національної поліції в Харківській області, ні інші учасники цієї справи не були відповідачами у справі № 619/685/22.

Отже, першої інстанції не розмежував вимоги позову за підставами, предметом спору, відповідачами, та дійшов передчасного висновку, що спір не повинен розглядатися в порядку, передбаченому КАС України.

Крім того, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, не виконав вимоги частини першої ст. 239 КАС України та не роз`яснив позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що приписами ч.4 ст.9 КАС України визначений обов`язок суду вжити визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі.

Така активна роль адміністративного суду і сприяє захисту порушених прав та свобод незахищених осіб з боку суб`єкта владних повноважень. На відміну від інших в адміністративному судочинстві тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача.

Колегія суддів також зауважує, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (таку правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (таку правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц).

Колегія суддів зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Судом першої інстанції при визначенні предмету спору не було враховано наведених обставин та безпідставно зазначено, що ОСОБА_1 , мав захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі № 619/685/22.

З огляду на зазначене вказані обставини виключають наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За змістом ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно з ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті ухвали про закриття провадження у справі дійшов помилкових висновків про те, що спір у цій справі не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, чим порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 у справі № 554/7723/22 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради, Малоданилівської селищної ради, Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дергачівської міської ради, Комунального закладу "Малоданилівський ліцей" Малоданилівської селищної ради Харківської області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій суб`єктів владних повноважень незаконними (протиправними) та стягнення моральної шкоди направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 30.12.2025