Справа № 440/8748/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 р.Справа № 440/8748/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2025, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 26.09.25 у справі № 440/8748/25

за позовом Творчого художньо-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕТ"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Творче художньо-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕТ" (далі за текстом також - позивач, ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ") звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.05.2025.

01.07.2025 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, а саме: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.05.2025 за №, №2, №2.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Полтавській області від 01.05.2025 за №2, №2, №2.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Полтавській області на користь Творчого художньо-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕТ" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 19614,22 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Полтавській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акта перевірки та нормативно-правове обґрунтування вимог апеляційної скарги через викладення тексту норм, покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Доводить, що неврахування судом першої інстанції обставин, установлених під час податкової перевірки щодо нереальності господарських операцій позивача по ланцюгу постачання, свідчить про формальний підхід до з`ясування фактичних обставин справи.

За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Полтавській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У додаткових поясненнях у справі позивачем надано інформацію про контрагентів, взаємовідносини з якими відповідно до наказу про проведення податкової перевірки мало бути проведено перевірку.

Також указано, що у п. 2.6 Акта перевірки зазначено про наявність безпосередньо у відповідача необхідних документів перевірки; у п. 2.7 Акту перевірки зазначено, що позивач до моменту вилучення первинних документів правоохоронними органами на запити відповідача направив копії всіх наявних у нього документів щодо співпраці із відповідними контрагентами. Однак, на вимогу суду, надати копії цих документів, відповідач їх не надав, хоча в Акті податкової перевірки зазначив про їх наявність у двох пунктах та в додатку 4. Звертає увагу, що після подання позову представник позивача негайно направив відповідачу адвокатський запит, яким просила надати копії всіх наявних у відповідача документів щодо перевірки. Листи ТХВ ТОВ ЕСТЕТ з додатками у відповідь на адвокатський запит відповідачем адвокату не направлені. Також у подальшому не надані на запит суду. Водночас ТХВ ТОВ ЕСТЕТ, користуючись своїми правами генпідрядника, направив запит про видачу копій документів про виконані роботи до Служби Безпеки України. Щодо всіх об`єктів документи надані. Жодних претензій до ТХВ ТОВ ЕСТЕТ, як генпідрядника, Служба Безпеки України - не має. Всі заявлені роботи виконані повністю та якісно, здійснений їх технічний контроль. Позивач не уповноважений перевіряти кількість найманих працівників та наявність у субпідрядників основних засобів. Також Субпідрядники не обмежені у праві звертатись до інших суб`єктів господарювання на надання послуг. Більше того, в даному випадку мова йде про проведення будівельних робіт на об`єктах зі спеціальним режимом доступу. Тому, навіть якби ТХВ ТОВ ЕСТЕТ захотіло отримати інформацію про найманих працівників субпідряднитків, така інформація є інформацією з обмеженим доступом. Розголошення персональних даних осіб, які безпосередньо працювали на будівництві, в будь-якому випадку не можуть перебувати у вільному доступі та не можуть бути предметом податкової перевірки. Тому позивачу наразі не зрозуміло, з яких мотивів через 6-7 років після будівництва та в умовах воєнного стану посадові особи відповідача хочуть отримати інформацію про конкретних осіб, які здійснювали такі роботи.

До додаткових пояснень позивачем надано копії актів виконаних робіт щодо всіх об`єктів, будівництво на яких здійснювалось позивачем та було предметом дослідження під час податкової перевірки.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 11.03.2025 ГУ ДПС у Полтавській області винесено Наказ №850-п "Про поновлення терміну проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" з питань правильності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за взаємовідносинами з постачальниками ТОВ "КРЕМЕНЧУК ПРОМЖИТЛОБУД" () за період 01.08.2018-30.09.2018, ПП "ЛІСПОСТАЧ ПЛЮС" () за період 01.10.2018-30.10.2018, ТОВ "ПРОДАСТРА" () за період 01.11.2018-30.11.2018, ТОВ "КАРЛАС КОМ`ЮНІТІ" () за період 01.11.2018-31.12.2018, ТОВ "АЛЬФА БІЛДІНГ" () за період 01.11.2018-31.12.2018, ТОВ "БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС" () за період 01.12.2018-31.12.2018, ТОВ "БУДІВЕЛЬНИК ПРО" () за період 01.06.2019-30.06.2019, ТОВ "ТД АДОНІС" () за період 01.07.2019-31.07.2019, ТОВ "ВЕЛКАН" () за період 01.07.2019- 31.07.2019, ТОВ "АЛЬФА ССС" () за період 01.08.2019-30.09.2019 (т.2 а.с. 116).

Наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 13.03.2025 за №904-п продовжено термін проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" (т.2 а.с. 119).

На підставі Наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 11.03.2025 за №850-п "Про поновлення терміну проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ", відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82, пункту 85.9 статті 85, підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VI, проведено документальної позапланової невиїзної перевірки ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ".

За результатами перевірки 26.03.2025 ГУ ДПС у Полтавській області складено акт №3780/16-31-07-02-01/01489693 (т.1 а.с. 136-174), за висновками якого встановлено порушення ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ":

1) пункту 44.1, пункту 44.3, пункту 44.6 статті 44, пункту 198.1. пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 за №996-XIV, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 306 712 грн, у тому числі: за серпень 2018 на суму 100520 грн, вересень 2018 на суму 123359 грн, жовтень 2018 на суму 101742 грн, листопад 2018 на суму 203999 грн, грудень 2018 на суму 510567 грн, червень 2019 на суму 37016 грн, липень 2019 на суму 154537 грн, серпень 2019 на суму 56256 грн, вересень 2019 на суму 18716 грн;

2) пункту 44.1, пункту 44.3, пункту 44.6 статті 44, пункту 198.1. пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 за №996-XIV, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 108 грн, ут.ч. за вересень 2019 на суму 108 гривень;

3) підпункту 16.1.5, підпункту 16.1.7 пункту 16.1, статті 16, підпункту 20.1.3 та підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20, пункту 85.2, 85.4 статті 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за № 2755-VI - платником податків не надано посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, не надано належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

На підставі висновків акта перевірки від 26.03.2025 за №3780/16-31-07-02-01/01489693 (далі також акт перевірки) ГУ ДПС у Полтавській області 01.05.2025 складено податкові повідомлення-рішення:

- №2, яким ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість за 09.2019 на суму 108 грн (т.1 а.с. 128 зворотній бік - 129),

- №2, яким до ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" застосовано штраф в розмірі 1020 грн (т.1 а.с. 130),

- №2, яким ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1633390 грн, в тому числі за основним платежем - у розмірі 1306712 грн та за штрафними санкціями - у розмірі 326678 грн (т.1 а.с. 131 зворотній бік - 132).

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 01.05.2025 №2, №2 та №2, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності в діяхТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" порушень податкового законодавства, визначених в актіперевірки від 26.03.2025 за №3780/16-31-07-02-01/01489693, на підставі висновків якого відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та виходить з такого.

За приписами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1.1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (пункт 22.1 статті 22 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Положеннями пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У пункті 198.6 статті 196 Податкового кодексу України наведено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 вказаної статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).

Відповідно до п. 201.1 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. Водночас платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 за №996-XIV (далі Закон України №996-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону України №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, документальному підтвердженню підлягає одна із зазначених подій, і якщо ця подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені частиною другою статті 9 Закону України №996-XIV, зазначена обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог пунктів 2.1, 2.4, 2.15 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 (далі Положення № 88, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Водночас дослідженню підлягають всі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.

Проте для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Така позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.04.2019 у справі № 826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі № 823/1389/16, від 17 січня 2023 року у справі № 160/5341/20.

Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд апеляційної інстанції перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентами з урахуванням поданих сторонами доказів, щодо оцінки яких виник спір, протягом періоду, що перевірявся контролюючим органом.

Судом установлено, що за змістом акта перевірки від 26.03.2025 за №3780/16-31-07-02-01/01489693 "ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" поінформований про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 22.01.2024 за № 13, виданим ГУ ДПС у Полтавській області, яке надіслано платнику податків, фактично отримано та ознайомлено під підпис керівника ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" Зозулю С.М. 19.02.2024.

У процесі перевірки ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" надано лист за вхідним №11004/6/16-31 від 22.02.2024, до якого долучено протокол тимчасового доступу до речей і документів від 14.01.2020 з додатком, складений старшим оперуповноваженим з ОВС відділу ОВЕЗ ОУ ГУ ДФС у Полтавській області підполковником податкової міліції Володимиром Яковенком на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави Самсонової О.А. від 03.01.2020 у справі № 552/2/20, провадження № 1-кс/552/27/19 про тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" за період 2016-2019 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням № 0000063 від 03.01.2020, згідно з яким вилучено первинні документи господарської діяльності підприємства за період, охоплений перевіркою.

У зв`язку із вилученням правоохоронними органами первинних документів господарської діяльності та на підставі пункту 85.9 статті 85 ПКУ терміни проведення перевірки документальної позапланової невиїзної перевірки ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" () перенесені з 22.02.2024 по дату повернення документів правоохоронними органами або надання доступу до них (Наказ ГУ ДПС у Полтавській області від 22.02.2024 за №420-п, лист від 22.02.2024 за №5632/6/16-31-07-02-06 "Про направлення наказу", фактично отримано та ознайомлено під підпис керівника ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" Зозулі С.М. 22.02.2024).

Листом від 24.12.2024 за №52-18149вих-24 (вх.№378/5/16-31 від 07.01.2025) Кременчуцькою окружною прокуратурою Полтавської області надано доступ уповноваженим працівникам ГУ ДПС у Полтавській області до вилучених документів ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ".

Суд констатує, що згідно з протоколом про тимчасовий доступ до речей і документів, складеним 14.01.2020 старшим оперуповноваженим з ОВС відділу ОВЕЗ ОУ ГУ ДФС у Полтавській області підполковником податкової міліції Володимиром Яковенком, у ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" вилучено документи про господарські операції за 2017, 2018 та 2019 роки (т.1 а.с. 238-242).

Доказів повернення вилучених матеріалів сторонами не надано.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

У зв`язку із викладеним судом першої інстанції, як при відкритті провадження у справі, так і в ході підготовчого провадження, витребовувались від ГУ ДПС у Полтавській області документи, на підставі яких останнє встановило порушення ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ", що відображені в акті перевірки від 26.03.2025 за №3780/16-31-07-02-01/01489693, однак відповідачем документи, які відображені в акті перевірки, не надано.

Відповідно до частини дев`ятої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

За змістом акта перевірки від 26.03.2025 за №3780/16-31-07-02-01/01489693 проведеним аналізом господарської діяльності ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" встановлено, що службові особи такого підприємства протягом 2016-2019 років у податковій та бухгалтерській звітності відображали придбання робіт на державне замовлення у підприємств, які створені без мети здійснення фінансово-господарської діяльності, що фактично не виконувались та не могли виконуватися а саме: ТОВ "КРЕМЕНЧУК ПРОМЖИТЛОБУД" () за період 01.08.2018-30.09.2018, ПП "ЛІСПОСТАЧ ПЛЮС" () за період 01.10.2018-30.10.2018, ТОВ "ПРОДАСТРА" () за період 01.11.2018-30.11.2018, ТОВ "КАРЛАС КОМ`ЮНІТІ" () за період 01.11.2018-31.12.2018, ТОВ "АЛЬФА БІЛДІНГ" () за період 01.11.2018-31.12.2018, ТОВ "БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС" () за період 01.12.2018-31.12.2018, ТОВ "БУДІВЕЛЬНИК ПРО" () за період 01.06.2019-30.06.2019, ТОВ "ТД АДОНІС" () за період 01.07.2019-31.07.2019, ТОВ "ВЕЛКАН" () за період 01.07.2019- 31.07.2019, ТОВ "АЛЬФА ССС" ().

Згідно з податковими накладними вказані суб`єкти господарської діяльності відображають реалізацію будівельних робіт та будівельних матеріалів в адресу ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ", а по ланцюгу постачання здійснюється зміна номенклатури товару на інші товари, що свідчить про безтоварність операцій".

Крім того, відповідач у відзиві на позов та апеляційній скарзі обґрунтовує свою позицію тим, що встановлені перевіркою факти у сукупності з іншими обставинами справи підтверджують факт нереальності господарських операцій між ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" та його контрагентами, а також між всіма суб`єктами господарської діяльності, задіяними в ланцюгах руху сум ПДВ, про що свідчить:

- відсутність документальних підтверджень задекларованих сум ПДВ між ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" та його контрагентами-постачальника, а надані первинні документи попередньо на запити контролюючого органу містять ряд недоліків;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського та технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- здійснення операцій з надання податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту, та які не мають реального характеру; відсутність необхідної кількості трудових ресурсів;

- відсутність придбання (отримання) наданих послуг та товарів на адресу ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" в інших контрагентів відповідно до ЄРПН;

- не встановлення контрагентів та його посадових осіб за місцезнаходженням;

- задіяні в ланцюгах руху сум ПДВ контрагенти не звітуються до контролюючого органу;

- відсутність фізичної та технологічної можливості здійснення досліджувальних операції з виконання робіт по капітальному ремонту об`єктів контрагентами одночасно із задекларованими обсягами надання послуг (виконання робіт) обмеженими трудовими ресурсами у великих обсягах в різних областях;

- відсутність у суб`єктів господарської діяльності необхідних будівельних машин, механізмів та матеріалів, що використовувалися для виконання робіт;

- віддаленість об`єктів провадження господарської діяльності контрагентів постачальників та місця надання послуг на адресу ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ";

- участь суб`єктів господарської діяльності у кримінальних провадженнях, в тому числі, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою 205 КК України (фіктивне підприємництво) та частиною першою статті 205 КК України (підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи);

- відсутність у Реєстрі будівельної діяльності відомостей щодо видачі ліцензій на провадження діяльності у сфері будівництва для ТОВ "КРЕМЕНЧУК ПРОМЖИТЛОБУД" та ПП "ЛІСПОСТАЧ ПЛЮС".

Проте колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. Необхідно зазначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Крім того, не є свідченням нереальності господарських операцій відсутність деталізації їх опису в первинних документах.

Подібні висновки міститься в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 804/939/16, від 26.06.2018 у справі № 826/3006/14, від 06.11.2018 у справі № К/9901 /3443/18.

Крім того, суд зазначає, що неодноразово витребовував від відповідача відповідні документи для їх дослідження в ході розгляду справи, однак ГУ ДПС у Полтавській області таких документів не надало.

Водночас колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Згідно з підпунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

Водночас такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Окрім того, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.12.2019 у справі №826/13060/18, від 11.11.2020 у справі №320/1147/19, від 24.11.2020 у справі №813/3034/15, від 04.06.2020 у справі № 340/422/19, від 10.07.2020 у справі № 120/4723/18-а, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 27.08.2020 у справі № 820/1379/16, від 17.09.2020 у справі № 826/16705/17, від 20.10.2020 у справі № 806/705/15.

Отже, платник податків, який придбав товар та або/послуги в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію та не знав про певні порушення правил ведення господарської діяльності та оподаткування своїм контрагентом або постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання.

Наявність в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених та зареєстрованих контрагентами позивача, звільняє позивача від будь-якої відповідальності як платника ПДВ, за виключенням випадку вжиття взаємоузгоджених протиправних свідомих дій з неправомірного одержання податкової вигоди, тобто за своєю правовою суттю співучасті у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 191, 205, 209, 212 Кримінального кодексу України.

Належними та допустимими у розумінні статті 124 Конституції України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 КК України та статті 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте контролюючим органом не надано жодних доказів щодо наявності обвинувального вироку суду, рішень суду про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, наявності рішень суду про визнання недійсними правочинів ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" з контрагентами.

Доказів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними контролюючим органом всупереч вимог КАС України надано не було.

Крім того, наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів платника податків, в яких не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними. З цього приводу Верховний Суд висловлював правову позицію, зокрема у постанові від 18.09.2018 усправі № 802/2231/17-а.

Також сам факт наявності кримінального провадження не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентом. Під час проведення господарських операцій платник податку може бути і необізнаним щодо дійсного стану правосуб`єктності свого постачальника (в тому числі по ланцюгу постачання) і реально отримати від нього товари/роботи/послуги, незважаючи на те, що контрагент можливо і має намір щодо порушення податкового законодавства.

Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постановах від 09.07.2020 у справі № 826/9561/17, від 04.09.2020 у справі № 1640/2783/18 від 25.09.2019 у справі № 817/992/15 від 01.12.2022 у справі № 320/5878/19.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також неодноразово висловлював позицію, що відповідальність має індивідуальний характер і платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб (постанови від 04.06.2020 у справі № 340/422/19, від 10.07.2020 у справі № 120/4723/18-а, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 27.08.2020 у справі № 820/1379/16, від 17.09.2020 у справі № 826/16705/17, від 20.10.2020 у справі № 806/705/15 тощо).

Не подано ГУ ДПС у Полтавській області і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ"як платника податку на додану вартість, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних господарських операцій ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ"та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, протилежного під час розгляду справи судом не встановлено.

Щодо доводів податкового органу про наявність порушень податкового законодавства з боку ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" на підставі зібраної податкової інформації про контрагента, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 63.12 статті 63 ПК України встановлено, що інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 у справі №К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі №К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі.

Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган (постанова Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 815/3276/15).

Разом з тим, як вже зазначалося судом, контролюючий орган не надав жодних доказів, які б свідчили про безтоварність операцій платника податку та його контрагента, невідповідності господарських операцій цілям та завданням діяльності платника податку, їх збитковості або інших обставин, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

У постановах від 18.12.2018 у справі №816/1118/17, від 15.01.2019 у справі №809/2918/13-а Верховним Судом зроблено правові висновки, які зводяться до того, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Інформація з баз даних АІС Податковий блок та податкова інформація щодо контрагентів платника податків, на яку посилається контролюючий орган, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів. Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку (постанови Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17).

Отже, допущені контрагентом порушення вимог законодавства при створенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідальність щодо нього та не впливають на право платника податку на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.

Крім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що неможливість контролюючого органу під час перевірки встановити використання виробничих потужностей та трудових ресурсів для виконання відповідних видів робіт не може ставити у залежність реальності здійснення господарських операцій.

Варто також зазначити, що контрагенти позивача не обмежені у праві на залучення достатньої кількості працюючих осіб для виконання договірних відносин, що не спростовано відповідачем.

Фактично висновки перевірки будуються на припущеннях контролюючого органу, які ґрунтуються на неможливості ГУ ДПС у Полтавській області підтвердити або спростувати спірні господарські операції.

Суд відхиляє доводи відповідача, як безумовну підставу нереальності здійснення господарських операцій, відсутність у контрагентів необхідних ресурсів для виконання робіт, оскільки самі по собі доводи не є доказом нереальності господарських операцій за участю цих контрагентів, тобто є припущенням, яке як вид доказів є недопустимим за правилами адміністративного судочинства.

Щодо тверджень відповідача про відсутність доказів транспортування товару, колегія суддів зазначає таке.

Так, Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 за № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила).

Главою першою Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні передбачено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Пунктом 8.26 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні вантаження і розвантаження вважаються закінченими після надання водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, оформлених у паперовій та/або електронній формі, на навантажений або вивантажений вантаж.

Згідно з пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Відповідно до пункту 11.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Згідно з пунктом 11.4 після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

Пунктом 11.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні визначено, що у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно- транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

Податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит в залежність від дотримання правил перевезення та приймання ТМЦ іншими особами, за умови наявності у платника належних первинних документів, що підтверджують фактичне виконання договірних відносин. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 823/3874/14.

Щодо доводів відповідача про те, що ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" не надано у повному обсязі витребуваних під час перевірки документів, про що 19.03.2025 складено акт №221/16-31-07-02-01/01489693 (т.2 а.с. 206-209), колегія суддів зазначає таке.

Як слідує з акта перевірки, листом ГУ ДПС у Полтавській області від 22.01.2024 за № 1502/6/16-31-07-02-06 (т.2 а.с. 60-63) на адресу ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" направлено повідомлення від 22.01.2024 за № 13 про дату початку та місце проведення перевірки, а також перелік інформації (її документального підтвердження), необхідної для проведення документальної перевірки підприємства. Обсяг інформації, що підлягає наданню, викладений у листів чітко, з посиланням на документи, які передбачають її наявність, визначені ПКУ. Платником до перевірки не надано в повному обсязі договірні, первинні бухгалтерські та інші документи за взаємовідносинами із контрагентами-постачальниками за відповідні періоди, окрім наданих платіжних інструкцій з ТОВ "ПРОДАСТРА", ТОВ "БІЛДІНГ-ІНДАСТРІС", ТОВ "ВЕЛКАН", довідки за формою КБ-3 по взаємовідносинам з ТОВ "АЛЬФА ССС" та статутних документів.

Отже, ТХВ ТОВ "ЕСТЕТ" надано частину документів та не надано документи, які вилучені 14.01.2020 старшим оперуповноваженим з ОВС відділу ОВЕЗ ОУ ГУ ДФС у Полтавській області підполковником податкової міліції Володимиром Яковенком за 2017, 2018 та 2019 роки.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що листом від 24.12.2024 за №52-18149вих 24 (вх.№378/5/16-31 від 07.01.2025) Кременчуцька окружна прокуратура Полтавської області надала доступ для ознайомлення у зв`язку з проведенням позапланової невиїзної перевірки ТХВ ТОВ «ЕСТЕТ» уповноваженим працівникам ГУ ДПС у Полтавській області до вилучених документів ТХВ ТОВ «ЕСТЕТ».

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ГУ ДПС в Полтавській області направило звернення до ГУНП в Полтавській області №12462/16/-31-05-01-01 та у подальшому отримало відповідь від правоохоронного органу за № 19606/5/16431/СЕВ, де зазначено, що кримінальне провадження №0000063 від 28.10.2019 закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КГІК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Полтавській області від 01.05.2025 за №2, №2, №2.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, а відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 у справі № 440/8748/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 30.12.2025