Справа № 380/10636/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/10636/25 пров. № А/857/34011/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року в справі № 380/10636/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Чаплик І.Д.,

час ухвалення рішення 10 липня 2025 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 10 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач) про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08.04.1993 по 18.04.1996 у Львівському МП «Інтер-Львів».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 08.04.1993 по 18.04.1996 у Львівському МП «Інтер-Львів».

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за даними трудової книжки до страхового стажу не зараховано період роботи з 08.04.1993 по 18.04.1996 у Львівському МП Інтер-Львів, оскільки в записі про звільнення відсутні дата та номер наказу про звільнення.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , є громадянином України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 .

Згідно з копією трудової книжки позивач має наступний трудовий стаж:

07.07.1975 зарахований дорожним працівником 1 розряду до Новобузької районної шляхової ремонтно-будівельної дільниці;

-12.01.1976 звільнений з роботи за власною заявою;

-16.03.1976 зарахований дорожним працівником 1 розряду Новобузької районної шляхової ремонтно-будівельної дільниці;

-15.07.1976 звільнений згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП УРСР;

-27.01.1978 прийнятий помічником до Рава-Руського лісозаводу;

-22.05.1978 звільнений з роботи у зв`язку з призовом до лав радянської армії;

-з 27.05.1978 по 28.05.1980 служба в армії СРСР;

-01.07.1980 прийнятий на посаду приймача вантажів до станції «Рава-Руська»;

-05.05.1982 звільнений з посади у зв`язку зі скороченням штату;

-27.05.1982 прийнятий помічником верстатника до Рава-Руського лісозаводу;

-23.11.1982 звільнений з роботи за згодою сторін;

-29.11.1982 прийнятий слюсарем-механіком радіоапаратури другого розряду до Спеціального конструкторського бюро телевізійної техніки Виробничого об`єднання «Електрон»;

-06.06.1983 звільнений за власним бажанням;

-13.06.1983 зарахований на роботу учнем фрезерувальника до Куликівської взуттєвої фабрики Львівського виробничого взуттєвого об`єднання «Прогрес»;

-07.04.1993 звільнений з роботи за власним бажанням;

-08.04.1993 зарахований приймальником-комірником до Львівського МП «Інтер-Львів»;

-18.04.1996 звільнений по переведенню в МП «Рава-сервіс»;

-21.04.1996 прийнятий по переведенню на посаду комірника камери зберігання;

-10.05.1996 звільнений з роботи за власним бажанням;

-30.04.1996-14.11.1997 працював страховим агентом у Львівській філії Української страхової компанії «Гарант-АВТО»;

-17.11.1997 прийнятий учнем оператора зв`язку відділення зв`язку Рава-Руська;

-10.01.1999 звільнений з роботи за власним бажанням;

-11.01.1999 прийнятий на посаду експедитора в ТОВ «Львівзовніштранс»;

-31.07.2007 звільнений з роботи за власним бажанням;

-14.02.2008 прийнятий на посаду бармена-кухаря;

-31.03.2013 звільнений з роботи за власним бажанням;

-01.04.2013 прийнятий на роботу автомийником;

-31.01.2017 звільнений з роботи за власним бажанням.

Позивач з 28.03.2019 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж для обчислення пенсії становить 34 роки 08 місяців 17 днів.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив зарахувати до страхового стажу період роботи з 08.04.1993 по 18.04.1996 у Львівському МП «Інтер-Львів».

Листом від 11.04.2025 №8033-7863/Б-52/8-1300/25 відповідач повідомив позивача, що за даними трудової книжки до страхового стажу не зараховано період роботи з 08.04.1993 по 18.04.1996 у Львівському МП Інтер-Львів, оскільки в записі про звільнення відсутні дата та номер наказу про звільнення. Підтвердити вищезазначений період роботи можливо при наданні уточнюючої довідки, що підтверджує даний період роботи, виданої на підставі первинних документів, або інші документи, що підтверджують цей період роботи (засвідчені копії наказів на прийняття та звільнення з роботи), а також довідки про реорганізацію (перейменування) підприємств, установ, організацій.

Не погоджуючись із такою відповіддю та вважаючи її протиправно, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України від 05 листопада 1991 року N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон N 1788-XII) та Законом N 1058-IV.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону N 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону N 1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону N 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 56 Закону N 1788-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону N 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень пункту 1 Порядку N 637 (у відповідній редакції) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За вимогами пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону N 1058-IV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 (далі - Порядок N 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема, додаються документи про стаж, що визначені Порядком N 637.

Відповідно до положень пунктів 3, 17, 18 Порядку N 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, зміст наведених правових норм свідчить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21 лютого 2018 року у справі N 687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі N 677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

В контексті обставин цієї справи та доводів ГУ ПФУ, покладених ним в основу свого рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачу, суд апеляційної інстанції враховує й те, що за частиною третьою статті 44 Закону N 1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У даному випадку судом не встановлено, а матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 .

Відтак, роблячи висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача певних періодів роботи з огляду на наявність дефектів у заповненні трудової книжки позивача (у здійсненні записів у ній), ГУ ПФУ у Львівській області, тягар доказування переклав на позивача, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. По суті, орган Пенсійного фонду свою позицію побудував виключно на припущеннях (сумнівах) щодо непідтвердження наявності у позивача страхового (трудового) стажу у певні періоди.

Колегія суддів зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо здійснення трудової діяльності на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Як вбачається із запису № 14 трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 08.04.1993 зарахований приймальником-комірником до Львівського МП «Інтер-Львів» (нак.5/с від 07.04.1993). Відповідно до запису №15, позивач 18.04.1996 звільнений по переведенню в МП «Рава-сервіс» за ст.36 п.5 КЗпП України, а записом №16 підтверджується, що з 21.04.1996 ОСОБА_1 прийнятий по переведенню на посаду комірника камери зберігання в Мале підприємство «Рава-сервіс».

Колегія суддів звертає увагу, що запис про звільнення позивача №15 містить відтиск печатки роботодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче підприємство «Інтер-Львів» та підпис відповідальної особи. Записи в трудовій книжці логічно та хронологічно узгоджуються між собою, відтак правильним є висновок суду першої інстанції про неврахування відповідачем того, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Більше того, як правильно зауважив суд першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області всупереч нормам законодавства не прийняло жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії, а лише надіслало позивачу лист від 11.04.2025 №8033-7863/Б-52/8-1300/25.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, з урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 08.04.1993 по 18.04.1996 у Львівському МП «Інтер-Львів».

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року в справі № 380/10636/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30 грудня 2025 року.