Справа № 420/6415/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 420/6415/23

адміністративне провадження № К/990/1573/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А. В., Уханенка С. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Панчошак Олександр Дмитрович, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 (суддя - Скупінська О. В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 (колегія суддів у складі: Яковлєва О. В., Єщенка О. В., Крусяна А. В.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач, ДВБ НП України), у якому просив:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - ДВБ НП України протиправною, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017 (включно);

- зобов`язати ДВБ НП України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017 включно;

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - ДВБ НП України протиправною, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно);

- зобов`язати ДВБ НП України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно) у розмірі 28 350 грн;

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - ДВБ НП України протиправною, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації та надбавки за службу в умовах режимних обмежень;

- зобов`язати ДВБ НП України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації та надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 30 332,25 грн;

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - ДВБ НП України протиправною, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки;

- зобов`язати ДВБ НП України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки в розмірі 88 648,64 грн;

- зобов`язати ДВБ НП України направити до ГУПФ України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за 24 місяці, що передували звільненню ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення, надбавки за службу в умовах режимних обмежень для перерахунку пенсії з 11.02.2021;

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - ДВБ НП України протиправною, що полягає у нездійсненні остаточного розрахунку у день звільнення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ДВБ НП України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.02.2021 по 10.08.2021 включно в розмірі 116 391,20 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що наказом ДВБ НП України від 08.02.2021 він звільнений через хворобу. З 07.11.2015 йому було надано 2 форму допуску до державної таємниці та весь цей час він працював в умовах режимних обмежень, проте надбавка за службу в умовах режимних обмежень не встановлювалася та не виплачувалася у зв`язку з відсутністю мотивованого рапорту керівника Одеського управління Департаменту, погодженого з режимно-секретним органом Департаменту. З 07.11.2015 грошове забезпечення позивача не індексувалося по 01.12.2017, індексація грошового забезпечення та надбавка за службу в умовах режимних обмежень при сплаті одноразової грошової допомоги не ураховувалися (відповідь відповідача від 07.02.2023 № 11-аз-42-05ЦА/02-23). На думку позивача, відповідачем незаконно не компенсовано 139 діб чергових відпусток за 2015, 2018-2020 роки. Середньоденне грошове забезпечення відповідача складає 637,76 грн. Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414 (далі - Положення № 414), про що видати відповідний розпорядчий документ. Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці. Відповідачем по справі не заперечується факт того, що позивач мав допуск і доступ до державної таємниці та працював з таємними документами, які вимагають наявність такого допуску, а складання рапортів та погодження їх поза компетенцією позивача. Підкреслює той факт, що відповідачем по справі протиправно не видавався наказ (накази) про встановлення і виплату позивачу по справі надбавку за роботу в умовах режимних обмежень не може бути свідченням невиконання позивачем роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці і як наслідок невиплати цієї надбавки. На підставі викладеного, позивач дійшов висновку про бездіяльності ДВБ НП України щодо нарахування та невиплати позивачу доплати в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021 протиправною. Посадовий оклад позивача складав 3000 грн, відповідно, він мав право на отримання надбавки в розмірі 450 грн, а саме: протягом 5 років 3 місяців та 3 днів або 63 місяців та 3 днів (63х450-28350 грн). У випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Докази нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані ним дні основної щорічної відпустки в кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки відсутні. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Наказом від 07.11.2015 № 13 о/с призначено прибулих, у тому числі ОСОБА_1 , з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та встановлення посадових окладів, відповідно до штатного розпису з 07.11.2015.

Наказом начальника ДВБ НП України «По особовому складу» від 08.02.2021 № 38 о/с полковника поліції ОСОБА_1 з 10.02.2021 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), з виплатою компенсації за 03 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році.

Згідно з довідкою ДВБ НП України від 06.02.2023 № 32 при звільненні ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу в сумі 313 600,17 грн із розрахунку: посадовий оклад 3000,00 грн, оклад за спеціальне звання 2400,00 грн, надбавка за стаж служби 2700,00 грн (50%), надбавка за специфічні умови проходження служби 4860,00 грн (60%), премія (24,09%) 3122,06 грн = 16 082,06 * 50% * 39 років.

Відповідно до довідки ДВБ НП України від 06.02.2023 № 25 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, індексація позивачу у 2017 році була нарахована лише у грудні місяці у розмірі 831,97 грн; у листопаді місяці розмір індексації становив 0,00 грн.

Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що позивач мав допуск до державної таємниці за формою 2 (для роботи з інформацією, що має ступені секретності «Цілком таємно» та «Таємно») на підставі висновку УСБУ в Одеській області № 45 від 12.02.2010 та розпорядження УСБУ в Одеській області № 25 від 24.02.2020.

У період проходження позивачем служби в поліції з 07.11.2015 по 10.02.2021 позивачу не нараховувалася та не виплачувалася надбавка за роботу в умовах режимних обмежень.

Відповідач не заперечує, що у період з 07.11.2015 по 10.02.2021 ОСОБА_1 не встановлено надбавку за службу в умовах режимних обмежень наказом керівника ДВБ НП України у зв`язку з відсутністю мотивованого рапорту керівника Одеського управління ДВБ НП України, погодженого з режимно-секретним підрозділом ДВБ НП України.

Уважаючи визначену у позовних вимогах бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ДВБ НП України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017 (включно). Зобов`язано ДВБ НП України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017 включно. Визнано протиправною бездіяльність ДВБ НП України щодо не урахування показників індексації грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 . Зобов`язано ДВБ НП України здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням отриманих ним сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяця, що передували звільненню. Зобов`язано ДВБ НП України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення. Визнано протиправною бездіяльність ДВБ НП України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини щорічних чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки. Зобов`язано ДВБ НП України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини щорічних чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність ДВБ НП України стосовно невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017 уважав обґрунтованими та доведеними. Суд першої інстанції зазначив, що відповідач не заперечував проти того, що у період з 07.11.2015 по 01.11.2017 індексація грошового забезпечення не нараховувалася позивачу. При цьому суд першої інстанції щодо листопада 2017 року надав перевагу такому доказу як довідка від 06.02.2023 № 25 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, відповідно до якої індексація позивачу у 2017 році була нарахована лише у грудні місяці у розмірі 831,97 грн; у листопаді місяці розмір індексації становив 0,00 грн. Суд першої інстанції установив, що на довідці від 06.02.2023 № 25, виданої ДВБ НП України, містяться відповідні підписи та печатка установи. У той же час, суд критично оцінив надану відповідачем довідку від 28.04.2023 № 78, підписану тими самими особами щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 по 30.11.2017, у якій відповідачем зазначається, що за листопад 2017 року позивачу була нарахована індексація у розмірі 373,85 грн, оскільки попередня довідка містить в собі відомості щодо всіх нарахованих та виплачених коштів позивачу у відповідному році, а довідка № 78 є більш інформативною щодо порядку дій відповідача у спірний період та не містить посилань на особисті відомості грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Щодо установлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині, оскільки матеріалами справи та установленими обставинами не підтвердилося його право на включення до грошового забезпечення надбавки за службу в умовах режимних обмежень. На думку суду першої інстанції, надання доступу до державної таємниці не є підставою для встановлення відповідної надбавки, оскільки надбавка за роботу в умовах режимних обмежень встановлюється лише особам, які постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Щодо включення індексації до розрахунку одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 820/5286/17, від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17, дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому, вона має бути урахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункова величина одноразової грошової допомоги при звільненні. В іншому випадку, не урахування індексації при обрахунку одноразової грошової допомоги призвело б до знецінення як грошового забезпечення, так і самої допомоги. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не урахування показників індексації грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та, відповідно, зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, суд першої інстанції також дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про зобов`язання відповідача направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_1 , з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Щодо виплати грошової компенсації за невикористані частини щорічних чергових оплачуваних відпусток за 2015, 2018-2020 роки у кількості 139 діб, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 640/85/20, від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 10.02.2021 по 10.08.2021, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність заявлених позовних вимог в цій частині, оскільки невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 змінено резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 шляхом виключення з неї 6 (шостого) абзацу щодо зобов`язання ДВБ НП України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення. У іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції, а в решті залишаючи рішення без змін, погодився з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення, оскільки позивач, який проходив службу в поліції, мав право на проведення індексації свого грошового забезпечення у спірному періоді, згідно з вимогами Закону № 580-VIII та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Крім того, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про необхідність обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням сум індексації грошового забезпечення, отриманих перед звільненням, оскільки позивачу до звільнення з поліції щомісячно виплачувалась індексація грошового забезпечення. При цьому, сторонами у справі не заперечується, що позивачу при звільненні з поліції виплачено одноразову грошову допомогу, розмір якої обраховано з розміру грошового забезпечення позивача, без включення до нього сум індексації грошового забезпечення. Між тим, суд зазначив, що з чинних вимог законодавства та відповідних підзаконних нормативно-правових актів установлено, що нарахування відповідної допомоги та компенсації здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення (місяць звільнення) з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, установлених на день звільнення. У свою чергу, згідно з положеннями Закону № 580-VIII, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. При цьому виплата індексації поліцейським має постійний та обов`язковий характер.

Щодо висновків суду першої інстанції про неправильне обчислення кількості днів невикористаних відпусток позивача, суд апеляційної інстанції зазначив, що за бажанням поліцейського, він може використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України, поліцейським виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпусток.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виплати позивачу надбавки за роботу в режимних обмеженнях, суд апеляційної інстанції зазначив, що надання права доступу до роботи з інформацією, яка має ступінь секретності цілком таємно та таємно, ще не свідчить про постійне здійснення особою функціональних обов`язків та завдань, при виконанні яких така особа працює із інформацією, яка має ступінь секретності цілком таємно та таємно. Тобто, для нарахування поліцейському надбавки за роботу в умовах режимних обмежень необхідно дотримання декілька умов, а саме: отримання посадовою особою доступу до державної таємниці; здійснення постійної роботи посадовою особою, що має доступ до державної таємниці, в умовах режимних обмежень; фіксування цієї роботи посадової особи; отримання керівником пропозиції про виплату компенсації посадовій особі; видання відповідного наказу керівником на виплату надбавки. У свою чергу, як зазначається відповідачем, до нього не надходило мотивованих рапортів щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень від його безпосереднього керівництва, а тому щодо позивача не видавалося наказу про виплату відповідної надбавки. Тобто, відповідна робота позивача, навіть за умови її періодичного виконання, належним чином не фіксувалась, а тому суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для виплати позивачу спірної надбавки за роботи в умовах режимних обмежень за весь період служби в Національній поліції України.

Щодо висновку суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення позивача за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню, з урахуванням індексації грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначив, що судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому. Між тим, із зібраних матеріалів у справі суд не установив, що відповідачем розглядалося питання внесення змін до зазначених документів позивача, зокрема, на підставі звернення останнього. Тому, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог, як передчасних.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 у справі № 420/6415/23 змінити в мотивувальній частині в межах зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень у період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно), з мотивів викладених в постанові Верховного Суду. Також просить доповнити резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі № 420/6415/23 абзацами наступного змісту: Визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України протиправною, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно). Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно). В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 у справі № 420/6415/23 залишити без змін.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а та від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21, відповідно до якого положення статті 30 Закону України від 21.01.1994 № 3855-XII «Про державну таємницю» (далі - Закон № 3855-XII), пункти 2, 5 Положення № 414 необхідно розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці, чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі. Щодо останнього, то для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці. Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ. Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

Крім того, скаржник наголошує на тому, що відповідач в усіх інстанціях не заперечував факту виконання позивачем роботи/завдання, які вимагають наявність доступу до державної таємниці у спірний період. Єдиною підставою для не нарахування надбавки у відзиві та у відповіді на адвокатський запит зазначено відсутність рапорту. Разом з тим, у цій справі установлено, що посада позивача включена до номенклатури посад відповідного органу поліції, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, позивачу у встановленому порядку надано доступ до державної таємниці та він здійснював постійно роботу із секретною інформацією або її носіям. На його думку, судові інстанції фактично дійшли протиправного висновку що йому не повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, що є порушенням не тільки трудових, а й конституційних прав скаржника.

Позиція інших учасників справи

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Рух касаційної скарги

11.01.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Панчошак О. Д., на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Мартинюк Н. М., Уханенка С. А. для розгляду судової справи № 420/6415/23.

Ухвалою Верховного Суду від 24.01.2024 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Панчошак О. Д., на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023.

Ухвалою Верховного Суду від 29.12.2025 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 29.12.2025 № 1636/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 420/6415/23 у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк Н. М., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючу суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Уханенка С. А. для розгляду судової справи № 420/6415/23.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право, на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За приписами пункту 7 розділу ІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), у редакції, чинній з 27.05.2016 по 05.06.2017, поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації, а саме: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків. Установлення надбавки поліцейським за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі затверджених керівниками органів поліції номенклатур посад поліцейських, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється поліцейським за займаною посадою наказом по особовому складу на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів відповідного органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень виплачується поліцейським з дня призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці, але не раніше дня оформлення допуску до державної таємниці.

За приписами пункту 7 розділу ІІ Порядку № 260, у редакції, чинній з 06.06.2017 по 22.03.2018, поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків. Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови їх призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад відповідного органу поліції, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, надання йому доступу до державної таємниці та постійної роботи із секретною інформацією або її носіями.

За приписами пункту 7 розділу ІІ Порядку № 260, у редакції, чинній з 23.03.2018 по 20.08.2020, поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків. Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання йому допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

За приписами пункту 7 розділу ІІ Порядку № 260, у редакції, чинній з 21.08.2020 по 21.11.2023, поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень, крім поліцейських, які займають посади в режимно-секретних органах, та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків. Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України визначає Закон № 3855-XII.

Статтею 1 Закону № 3855-XII визначено, що державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3855-XII залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону № 3855-XII допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною четвертою статті 22 Закону № 3855-XII передбачено, що для розгляду питання про надання громадянам допуску до державної таємниці державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, де працюють, проходять службу або навчаються громадяни, оформляються документи, які надсилаються до органів Служби безпеки України. Перелік та форми таких документів, а також порядок їх надання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини сьомої статті 22 Закону № 3855-XII надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Статтею 30 Закону № 3855-XII визначено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення № 414 це Положення визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших державних органів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Пунктом 2 Положення № 414 передбачено, що особам, які працюють в умовах режимних обмежень, крім працівників режимно-секретних органів, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядається, та аргументів учасників справи

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з огляду на застосування судами попередніх інстанцій приписів статті 30 Закону № 3855-XII та пунктів 2, 5 Положення № 414 без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а та від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21.

Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги, ураховуючи межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України, перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

Спірним питанням у цій справі на стадії касаційного провадження є наявність (відсутність) правових підстав для виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач мав допуск до державної таємниці за формою 2 (для роботи з інформацією, що має ступені секретності «Цілком таємно» та «Таємно») на підставі висновку УСБУ в Одеській області від 12.02.2010 № 45 та розпорядження УСБУ в Одеській області від 24.02.2020 № 25, що указані обставини визнаються суб`єктом владних повноважень та підтверджуються зібраними матеріалами справи.

Водночас судами попередніх інстанцій установлено, що у період проходження позивачем служби в поліції з 07.11.2015 по 10.02.2021 йому не нараховувалася та не виплачувалася надбавка за роботу в умовах режимних обмежень.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині вимог суд першої інстанції виходив з того, що надання доступу до державної таємниці не є підставою для встановлення відповідної надбавки, оскільки надбавка за роботу в умовах режимних обмежень встановлюється лише особам, які постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю. Ані позивачем, ані відповідачем до суду не було надано доказів того, що ОСОБА_1 постійно працював з документами, що мали гриф секретності «Таємно» або гриф секретності «Цілком таємно». Крім того, суд першої інстанції погодився з відповідачем, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є, окрім наявності в особи допуску до державної таємниці, ще й виконання такою особою робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції у цій частині вимог без змін, дійшов висновку, що для нарахування поліцейському надбавки за роботу в умовах режимних обмежень необхідно дотримання декілька умов, а саме: отримання посадовою особою доступу до державної таємниці; здійснення постійної роботи посадовою особою, що має доступ до державної таємниці, в умовах режимних обмежень; фіксування цієї роботи посадової особи; отримання керівником пропозиції про виплату компенсації посадовій особі; видання відповідного наказу керівником на виплату надбавки.

Крім того, мотиви судів попередніх інстанцій полягають у відсутності мотивованих рапортів щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень від його безпосереднього керівництва та відсутністю відповідних наказів.

Як зазначив суд апеляційної інстанції, відповідна робота позивача, навіть за умови її періодичного виконання, належним чином не фіксувалася, а тому відсутні правові підстави для виплати позивачу спірної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за весь період служби в Національній поліції України.

Водночас Верховний Суд уважає передчасними такі висновки судів попередніх інстанцій, виходячи з такого.

Аналізуючи правові норми, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а, від 25.07.2019 у справі № 296/6615/17, від 27.05.2020 у справі № 806/2056/18, від 28.01.2021 у справі № 240/229/20, від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21, на деякі з яких посилається скаржник у касаційній скарзі, підкреслив, що надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема, в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа, з огляду на таку службову необхідність, повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-XII залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї, відповідно до статті 30 Закону № 3855-XII, виникає право на отримання компенсації.

За змістом пункту 2 Положення № 414 компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «Цілком таємно» встановлюється 15 відсоткова надбавка, що мають ступінь секретності «Таємно» встановлюється 10 відсоткова надбавка.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-XII та прийняте урядом на його виконання Положення.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 802/74/15-а висловив правовий висновок, на неврахування якого судом апеляційної інстанції посилається скаржник у касаційній скарзі, що положення статті 30 Закону № 3855-XII, пункти 2, 5 Положення № 414 необхідно розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Щодо останнього, то для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці, у тому числі за поданням для отримання допуску до державної таємниці.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21, на неврахування висновків якої судами попередніх інстанцій посилається скаржник у касаційній скарзі, уважав необґрунтованими доводи скаржника про відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності наказів про встановлення такої надбавки за займаною посадою, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи передбачав роботу по забезпечення режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 у справі № 520/18808/21, на неврахування висновків якої судами попередніх інстанцій посилається скаржник у касаційній скарзі, уважав безпідставними доводи скаржника про відсутність факту постійної праці позивача з відомостями, що становлять державну таємницю, оскільки у даному випадку поняття «постійно» не залежить від кількості виготовлених такою особою документів або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою. При цьому обсяг функціональних обов`язків позивача, пов`язаних з доступом до державної таємниці не може виконуватися періодично та в незначній кількості.

Обставин стосовно обсягу функціональних обов`язків за посадою, яку займав позивач, відповідно й пов`язаних з ними режимних обмежень (якщо з`ясується, що такі є) у цій справі судами попередніх інстанцій не з`ясовано, зокрема, чи вимагає посада позивача доступу до державної таємниці з умовою призначення (перебування) на цю посаду наявності/необхідності оформлення допуску до державної таємниці.

Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в цій частини вимог.

Водночас за відсутності усіх встановлених обставин, з якими Закон № 3855-ХІІ та Положення № 414 пов`язують право на отримання компенсації за роботу в умовах режимних обмежень, Верховний Суд в межах своїх повноважень позбавлений можливості прийняти рішення по суті в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно) та зобов`язання здійснити такі нарахування.

Таким чином, зважаючи на установлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, касаційний суд уважає висновки судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно) та зобов`язання здійснити такі нарахування передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак такі судові рішення в цій частині не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що установлені статтею 242 КАС України.

Щодо посилань суду апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні та відповідача у відзиві на касаційну скаргу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 820/5122/17, Верховний Суд зазначає, що правовідносини, які склались у цій справі не є подібними до правовідносин у справі № 420/6415/23.

Так, Верховний Суд в постанові від 07.09.2019 у справі № 820/5122/17 погодився з висновками судів щодо відсутності правових підстав для виплати позивачу надбавки в умовах режимних обмежень, оскільки, як було установлено судами попередніх інстанцій, до УРТЗІ Головного управління Національної поліції в Харківській області не надходило мотивованого рапорту щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень, відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядок № 260.

Натомість у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що позивач мав допуск до державної таємниці за формою 2 (для роботи з інформацією, що має ступені секретності «Цілком таємно» та «Таємно») на підставі висновку УСБУ в Одеській області від 12.02.2010 № 45 та розпорядження УСБУ в Одеській області від 24.02.2020 № 25, що указані обставини визнаються суб`єктом владних повноважень та підтверджуються зібраними матеріалами справи. Водночас суди попередніх інстанцій установили, що у період проходження позивачем служби в поліції йому не нараховувалася та не виплачувалася надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, що матеріалами справи не встановлена наявність мотивованого рапорту керівника Одеського управління, погодженого з режимно-секретним органом, про установлення ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень.

Отже, результат вирішення у кожній з цих справ зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз указаних справ свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже, й різні висновки, яких дійшли суди.

Наведене свідчить про те, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права в оскаржуваній частині і не з`ясували усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Приписами статті 242 КАС України установлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на те, що установлені порушення допущені судами першої та апеляційної інстанцій, рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно) та зобов`язання здійснити такі нарахування підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому необхідно дослідити усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи в цій частині та прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Судам під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно) та зобов`язання здійснити такі нарахування, з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку цим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Панчошак Олександр Дмитрович, - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України протиправною, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно) та зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень період з 07.11.2015 по 10.02.2021 (включно) скасувати, а справу в цій частині вимог направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Одеського окружного адміністративного суду.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.В. Жук С.А. Уханенко