Справа № 564/4018/25
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4018/25

Рядок статзвіту № 140

30 грудня 2025 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді

Грипіч Л.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Мотивуючи свої позовні вимоги вказує, що 13.09.2025 інспектором 4 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції Горбачуком Андрієм Степановичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5711586 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП та з врахуванням ч.2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у розмірі 20 400 грн.

Вказує, що згідно оскаржуваної постанови, позивач, 13.09.2025 о 11 год. 53 хв., у с.Бабин, траса АД М-06 310 км, керуючи транспортним засобом Volkswagen LT 35, номерний знак НОМЕР_1 , перевищив обмеження швидкості руху транспортним засобом більше як на 20 км/год, а саме в населеному пункті Бабин позначеному дорожніми знаками 5.49, 5.50, рухався зі швидкістю 74 км/год. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 TC08354 та керував транспортним засобом перебуваючи особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом на підставі постанови Тячівського районного суду Закарпатської області у справі 307/3681/24 від 05.09.2024, чим порушив ст.15 ЗУ «Про дорожній рух» та п.2.1.а. ПДР.

Вважає, що під час винесення постанови було порушено вимоги ст.245, 268, 276, 280 КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, а тому винесена відносно позивача постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

Також вказує, що ним не було порушено п.2.1 а. ПДР України, оскільки він мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, оскільки його особу, згідно спірної постанови, було встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 , яке він пред`явив поліцейському.

Зазначає, що дійсно керував у вказаному у постанові місці і час автомобілем, однак не був обізнаний про існування постанови суду, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами. Про вказану постанову позивач дізнався саме від інспектора поліції 13.09.2025.

Вказує, що зі змісту постанови Тячівського районного суду Закарпатської області №307/3681/24 від 05.09.2024 вбачається, що на розгляді справи позивач присутній не був, зазначено, що він був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак повістки останній не отримував, копію постанови позивач також не отримував і він не міг бути обізнаний про судовий розгляд та про постанову від 05.09.2024 по справі № 307/3681/24, а відповідно не міг бути обізнаним про те, що позбавлений права керування транспортним засобом.

Сама по собі наявність в базі даних Національної поліції України певної інформації не дає підстав для визнання особи винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, адже ця інформація потребувала додаткової перевірки, а посадова особа під час розгляду справи про адміністративне правопорушення обов`язково має дотримуватися положень ст.245, 280 КУпАП, що не було зроблено інспектором 13.09.2025 в повному обсязі.

Вважає, що у його діях відсутній обов`язковий елемент суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, а саме вина у формі прямого умислу, адже він не знав про існування постанови суду про позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Крім того вказує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення не був стаціонарно розміщений, що унеможливлює встановлення об`єктивної сторони правопорушення, зазначеного у оскаржуваній постанові, оскільки відсутні належні докази вчинення ним такого правопорушення.

Оскаржувана постанова, не містять достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення належно встановленим технічним приладом, а тому, з огляду на відсутність належних доказів допущення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.122 КУпАП, притягнення його до адміністративної відповідальності є неправомірним. Також у оскаржуваній постанові не зазначено, який саме пункт ПДР України позивачем було порушено, що передбачає відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5711586 від 13.09.2025 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 29.09.2025 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, вирішено проводити розгляд без повідомлення сторін та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов відповідно до вимог ст.162, 175 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем Управлінням патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, подано відзив на позов, у якому останній заперечив проти задоволення позову.

Відзив мотивований тим, що оскаржувана постанова, винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно.

Зазначає, що твердження позивача про те, що інспектор не мав права використовувати прилад TruCAM, тримаючи його в руках, є безпідставними, оскільки з технічної документації такого приладу вбачається, що саме такий спосіб його застосування є належним і правомірним.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. Правильність реалізації у приладі TruCam LTI 20/20 зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam LTI 20/20, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam LTI 20/20.

Відповідно до Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437, вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc., США, (номер за Державним реєстром засобів вимірювальної техніки) У3197-12 міжповірочний інтервал становить 1 рік. Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam LTI 20/20 дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Щодо доводів позивача на те, що прилад TruCam LTI 20/20 №ТС 008354 не може застосовуватися працівниками поліції, тримаючи в руці, то вказує, що таке твердження є хибним. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку. Згідно інформації ДП "Укрметртестстандарт", лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Наголошує що у ст.40 Закон України Про Національну поліцію було внесено ряд змін, якими усунуто колізійність чинного законодавства.

Зазначає, що частина друга ст.40 вказаного вище Закону сформульована наступним чином: Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці. Зміст вказаної норми дає чітко зрозуміло що вона стосується виключно приладів змонтованих/розміщених, тобто тих які стаціонарно змонтовані і працюють в автоматичному режимі.

Диспозиція ч.1 ст.40 вказаного Закону дозволяє використовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (яким є прилад TruCam LTI 20/20). Крім того, з листа ДП Укрметртестстандарт вбачається, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому в даному випадку порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCam LTI 20/20 в ручному режимі, а не в автоматичному і тому вимоги ч.2 ст.40 Закону України Про Національну поліцію не розповсюджуються на спірні відносини.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Так судом встановлено, що 13.09.2025 інспектором 4 взводу 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції Горбачуком Андрієм Степановичем винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5711586, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП та з врахуванням ч.2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у розмірі 20400 грн.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, а саме перевищення встановленої швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км/год, за що позивача було зупинено поліцейським, відповідачем надано належні та допустимі докази.

Зокрема, швидкість руху позивача вимірювалась за допомогою технічного пристрою TruCAM LTI 20/20 №TC08354, можливість використання якого підтверджується наявністю виданою державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023 №04/05/02/-1178/ВС1 та №04/05/02-1179/ВС1 який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Крім того, Державним Підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» 26.12.2018 видано сертифікат перевірки типу лазерного вимірювача TRU CAМ LTI 20/20, який дійсний до 26.12.2028.

Також на вказаний прилад, Державним Підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», 09.01.2019 видано сертифікат відповідності.

Безпосередньо на прилад TruCAM LTI 20/20 №TC008354 Державним Підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» також 03.12.2024 також видано Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки №22-01/32850, який дійсний до 03.12.2025.

Копії вказаних сертифікатів та свідоцтва додано до відзиву на позов.

При цьому суд враховує, що з оглянутого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського файл під назвою «clip-0», вбачається, що жодних заперечень щодо перевищення швидкості в населеному пункті позивач не висловлював.

Тобто, факт перевищення швидкості позивачем доведено належними та допустимими доказами і на спростування зазначених доводів відповідача позивач жодних доказів не надав і судом таких доказів не здобуто.

Відтак, суд розцінює доводи позивача про відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як намагання уникнути відповідальності.

Щодо вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то суд враховує наступне.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ч.1 ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, склад адміністративного правопорушення це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Наявність усіх чотирьох складових адміністративного правопорушення має бути підтверджено відповідними доказами, які, за змістом ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, має надати особа, яка у даному конкретному випадку проводить розгляд справи про адміністративне правопорушення поліцейський.

При цьому суд враховує, що суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов`язаний з його вчиненням психічний стан особи. До ознак, які характеризують суб`єктивну сторону, належать вина, мотив і мета вчинення правопорушення.

Вина основна і обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння і його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.

У загальному поняття форм вини розкрито в статтях 10 і 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння і передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків - вольову ознаку.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язане з психічним ставленням особи до свого діяння і його наслідків, то при визначенні необережності до уваги береться ставлення лише до шкідливих наслідків.

Так з оглянутих судом долучених до відзиву відеозаписів, зокрема файлу із назвою «clip-0» вбачається, що позивач був обізнаний із наявністю справи про адміністративне правопорушення та позбавленням останнього права керування транспортними засобами, проте на запитання поліцейського проте, що із його посвідченням водія та чи він знає, що не може керувати транспортним засобом, позивач впевнено відповідає, що не знав, і що йому пояснили, що все нормально і що він може їздити, тобто позивач не знав про відсутність у останнього права керування транспортними засобами 13.09.2025 після винесення 05.09.2024 постанови про позбавлення його права керування транспортними засобами.

Судом не встановлено наявність у діях ОСОБА_1 усвідомлення протиправності характеру своєї дії, а також можливість останнього передбачати її шкідливі наслідки і бажання їх або свідомого допускання їх настання, що могло б свідчити про наявність вини останнього у формі умислу.

Так само судом не встановлено наявність в діях позивача можливості передбачити настання шкідливих наслідків своєї дії, але легковажного розрахунку на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачення можливості настання таких наслідків, при наявній можливості їх передбачити (недбалість).

Наведене свідчить, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доказів протилежного стороною відповідача суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1279-8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У свою чергу, судом не здобуто доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п.3, 4 ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дії чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позивач має нести адміністративну відповідальність за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак спірна постанова підлягає зміні і провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю.

При цьому суд враховує, що санкція ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.123, 139, 241-246, 250, 251, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5711586 від 13 вересня 2025 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення та застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах санкції ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 /триста сорок/ гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України) з дня його проголошення.

Повне рішення складено 30 грудня 2025 року.

СуддяЛ. А. Грипіч