Справа № 160/9579/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2025 рокуСправа №160/9579/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи, згідно трудової книжки, з 02.04.1996р. по 01.06.1998р. та періодів здійснення нею підприємницької діяльності з застосуванням фіксованого податку з 20.05.1998р. по 31.12.2003р. та з 01.02.2004р. по 11.04.2006р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи, згідно трудової книжки, з 02.04.1996р. по 01.06.1998р. та періоди здійснення нею підприємницької діяльності з застосуванням фіксованого податку з 20.05.1998р. по 31.12.2003р. та з 01.02.2004р. по 11.04.2006р.;
повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, на загальних підставах, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за №1058-1V від 09.07.2003 року, від 21.03.2024 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, на загальних підставах, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за №1058-ІV від 09.07.2003р., з 19.03.2024р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/9579/24 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 03.05.2024 року, а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи.
17.05.2024р. до суду надійшли письмові пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву, в яких, зокрема, зазначалося, що відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, при цьому ч.2 ст.26 Закону №1058-IV передбачено, що, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року. Згідно з ч.3 ст.26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 року; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років. Також відповідачем-2 зазначалося, що до страхового стажу позивача обґрунтовано не зараховано періоди роботи: з 02.04.1996р. по 31.12.2003р., оскільки в трудовій книжці відсутній запис про звільнення з роботи, а також відсутні виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи; з 01.07.2000р. в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - відсутні відомості про сплату страхових внесків; періоди провадження підприємницької діяльності з 20.05.1998р. по 31.12.2003р. та з 01.02.2004р. по 11.04.2006р. - оскільки відсутні документи, що підтверджують перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та з 01.07.2000р. в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - відсутні відомості про сплату страхових внесків. Отже, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.
Також відповідачем-2 на виконання вимог ухвали суду від 17.04.2024р. надано копію пенсійної справи ОСОБА_1
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.03.2024р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Позивач, вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії за віком, а також у зарахуванні спірних періодів роботи та здійснення підприємницької діяльності до її страхового стажу, звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За приписами ст.11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент).
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004р. порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Частиною 1 статті 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Отже, лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.08.1980р., трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.
Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника чи службовця прийнято на роботу 5 січня 1984р., в графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938р.) записується: 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975р.: 05.01.84. Записи виконуються акуратно, перовою чи кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього чи фіолетового кольору.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Як слідує з оскаржуваного рішення відповідача-1, до страхового стажу позивача, зокрема, не зараховано період роботи з 02.04.1996р. по 01.06.1998р., оскільки в трудовій книжці відсутній запис про звільнення з роботи.
Так, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 07.08.1980р. наявні записи №№12-13, відповідно до яких:
02.04.1996р. ОСОБА_1 прийнята продавцем продтоварів в ТОВ «Гектор» (наказ №4-к від 02.04.1996р.);
01.06.1998р. у зв`язку з припиненням фінансово-господарської діяльності з займаної посади продавець (наказ №19 від 01.06.1998р.).
Вказані записи скріплені підписом уповноваженої особи роботодавця директора ТОВ «Гектор», та печаткою підприємства.
Дійсно у записі №13 пропущене слово звільнена, проте з контексту цього запису можна дійти висновку, що він стосується саме звільнення позивача з займаної посади продавець у зв`язку з припиненням фінансово-господарської діяльності.
Суд зауважує, що вищевказані записи трудової книжки позивача містять інформацію про дати прийняття на роботу та звільнення з неї, дати та номери відповідних наказів, займану посаду, а допущена у записі про звільнення помилка не перешкоджає встановленню дійсного змісту цього запису, в тому числі, відносно того, що він стосується звільнення позивача з займаної посади.
Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.
Як вказано вище, відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Також суд зазначає, що згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Тобто, додаткового підтвердження трудовий стаж вимагає у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Натомість, у випадку наявності трудової книжки або записів у ній відповідача має враховувати наявні у ній записи.
Щодо неточночностей або описок при формулюванні записів трудової книжки відповідач має враховувати наявну інформацію щодо трудового стажу особи у сукупності.
Зокрема, для неврахування або вимоги надати додаткові підтверджуючі документи щодо певного запису відповідач, на думку суду, має мати підстави для того, щоб виключити очевидну описку або неточність у записі.
Враховуючи наведене, виявлені відповідачем недоліки в оформленні трудової книжки позивача не можуть вважатися достатньою підставою для неврахування відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
Суд наголошує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах у певний період, у випадку визначення пільгового стажу роботи ще проведення атестації робочих місць за умовами праці, а не правильність оформлення трудової книжки.
Поряд з цим, суд повторно наголошує, що обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.
За наведених обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
При цьому, суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення записів у його трудовій книжці відносно спірного періоду роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.
Відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював у період з 02.04.1996р. по 01.06.1998р. у ТОВ «Гектор», або цей період роботи не відповідає дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи за цей період зроблені настільки неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати записи трудової книжки позивача щодо цього періоду роботи належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Відтак, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідачів щодо неврахування спірного періоду роботи позивача з 02.04.1996р. по 01.06.1998р. до його загального трудового (страхового) стажу.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
При цьому, судом враховано, що трудова книжка позивача містить відповідні записи про період роботи, а позивач в досудовому порядку намагалася отримати необхідну інформацію про спірний трудовий стаж, проте була повідомлена про відсутність такої інформації відповідно до архівної довідки, виданої Архівним відділом Виконкому Криворізької міської ради від 01.03.2024р. № Д-470-В/25-02, згідно з якою документи з кадрових питань ТОВ «Гектор» на зберігання до архівного відділу не надходили.
Водночас, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком ГУ ПФУ в Житомирській області не скористалося своїм правом, передбаченим ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та не витребувало необхідну інформацію щодо перевірки факту звільнення позивача в ТОВ «Гектор».
Враховуючи наявність в трудовій книжці позивача відповідних записів про її роботу в ТОВ «Гектор», а також приймаючи до уваги, що законодавець покладає обов`язок належного ведення трудових книжок саме на роботодавця, а не працівника, суд вважає можливим зарахувати позивачу до страхового стажу період її роботи з 02.04.1996р. по 01.06.1998р.
Щодо періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності з 20.05.1998р. по 31.12.2003р. та з 01.02.2004р. по 11.04.2006р., суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Згідно з абз.3 п.п.2 п.2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, який набрав чинності з 11.10.2017р., внесено зміни до розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, а саме доповнено пунктом 31.
Так, з 11.10.2017 року відповідно до підпункту 1 пункту 31 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Отже, належним доказом, яким підприємець, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, може підтвердити свій стаж з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року може бути довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності або спеціальний торговий патент, або свідоцтво про сплату єдиного податку, або патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідка про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року документ, що підтверджує сплату ним страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, а саме: довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
При цьому, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці за період до 01 травня 1993 року, а також, час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, може бути зарахований до їх трудового стажу виключно за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.
Водночас, належними доказами, якими підприємець, що здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №082612 позивач зареєстрована в реєстрі з 20.05.1998р. як фізична особа-підприємець та за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11.04.2006р. внесені відомості про припинення позивачем підприємницької діяльності.
Листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області №8795/6/04-36-79-01-08 від 05.03.2021р. повідомлено, що відомості про систему оподаткування з 1998 року по 2004 рік, на якій перебувала позивач, не можливо надати, оскільки закінчився п`ятирічний строк зберігання таких документів.
Водночас, позивачем надано патенти за період з 20.05.1998р. по 31.12.2003р., згідно з якими:
- патент серії АЕ №029069 від 29.04.1998р. зі строком дії з 01.10.1998р. по 31.10.1998р., сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 65грн. + 32,50грн., який був продовжений з 02.11.1998р. по 01.12.1998р., записи засвідчені підписом та печаткою Державної податкової інспекції Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;
- патент серії АЗ №028796 зі строком дії з 08.02.1999р. по 07.03.1999р., сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 65грн. + 32,50грн., який був продовжений з 08.03.1999р. по 07.05.1999р., записи засвідчені підписом та печаткою Державної податкової інспекції Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;
- патент серії АЗ №028354 від 25.05.1998р. зі строком дії з 08.06.1999р. по 07.07.1999р., сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 97,50грн., який був продовжений декілька разів з 08.07.1999р. до 07.10.1999р., записи засвідчені підписом та печаткою Державної податкової інспекції Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;
- патент серії ПАБ №365678 від 25.12.2000р. зі строком дії з 01.01.2001р. по 31.01.2001р., сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 130грн., який був продовжений з 01.02.2001р. до 31.08.2001р., оплата встановлена в розмірі 130грн., 150грн., записи засвідчені підписом та печаткою Державної податкової інспекції Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;
- патент серії ПАБ № 564441 від 27.08.2001р. з терміном дії з 01.09.2001р. по 30.09.2001р., сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 75грн., який був продовжений з 01.10.2001р. до 28.02.2002р., записи засвідчені підписом та печаткою Державної податкової інспекції Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;
- патент серії ПАА №147758 від 25.02.2002р. з терміном дії з 01.03.2002р. по 31.03.2002р., сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 150грн., який був продовжений з 01.04.2002р. до 30.09.2002р., записи засвідчені підписом та печаткою Державної податкової інспекції Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;
- патент серії ПАА №706001 від 26.09.2002р. зі строком дії з 01.10.2002р. по 31.10.2002р., сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 150грн., який був продовжений з 01.11.2002р. до 31.07.2003р., оплата встановлена та записи засвідчені підписом та печаткою Державної податкової інспекції Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;
- патент серії АЕ №542152 від 28.07.2003р. зі строком дії з 01.08.2003р. по 31.08.2003р., сума фіксованої плати прибуткового податку за патент 150грн., який був продовжений з 01.09.2003р. до 31.12.2003р., оплата встановлена та записи засвідчені підписом та печаткою Державної податкової інспекції Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно до статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» фізична особа - суб`єкт господарювання має право самостійно обрати спрощений спосіб оподаткування доходів за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту за умови, якщо кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, та беруть участь у господарській діяльності, не перевищує п`яти.
З поданих позивачем патентів слідує, що позивачу у періоди з 01.10.1998р. по 01.12.1998р., з 08.02.1999р. по 07.05.1999р., з 08.06.1999р. по 07.10.1999р., а також з 01.01.2001р. по 31.12.2003р. була встановлена фіксована сума прибуткового податку за патент, виходячи з кількості працівників, які працювали у позивача, що в силу положень Декрету Кабінету Міністрів від 26.12.1992р. та Порядку № 22-1 свідчить про те, що позивач у вказані періоди дійсно перебувала на спрощеній системі оподаткування та її трудова діяльність за ці періоди підтверджується наданими патентами про сплату фіксованого розміру прибуткового податку, що є достатнім доказом для зарахування саме вказаних періодів до її страхового стажу.
Натомість, доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування в інші періоди, а саме: з 20.05.1998р. по 30.09.1998р., з 02.12.1998р. по 07.02.1999р., з 08.05.1999р. по 07.06.1999р., з 08.10.1999р. по 31.12.2000р. матеріали справи не містять, відтак, підстави для зарахування таких періодів до страхового стажу позивача відсутні.
Щодо періоду здійснення позивачем господарської діяльності з 01.02.2004р. по 11.04.2006р. суд зазначає наступне.
Як вказано вище, з 01.01.2004 року по 31.12.2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою ОК-5).
З наявної в матеріалах пенсійної справи довідки Форми ОК-5 встановлено, що відомості про доходи позивача, як ФОП, в 2004 році наявні лише за січень місяць 2004 року та за цей період здійснено сплату страхових внесків.
Водночас, з розрахунку стажу позивача (Форма РС-право) судом встановлено, що січень 2004 року самостійно зарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача.
Разом з цим, інформація про сплату позивачем страхових внесків у період з лютого 2004 року по 11.04.2006 року в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) відсутня.
У листі Державного комітету з питань регуляторної політики та підприємництва від 26.01.2006р. № 487 «Про порядок сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України підприємцями - платниками фіксованого податку» зазначено, що протягом 2004 року розмір фіксованого пенсійного внеску так і не був встановлений. З 1 квітня 2005 року до сьогоднішнього дня розмір фіксованого пенсійного внеску також не встановлено, тому пенсійні внески за себе фізичні особи можуть сплачувати у складі фіксованого податку.
З поданих позивачем доказів не вбачається, що з 01.02.2004р. по 11.04.2006р. вона відповідно до положень чинного законодавства сплачувала страхові внески,в тому числі у складі фіксованого податку, що також підтверджується інформацією, яка міститься в довідці Форми ОК-5.
Також позивачем не надано доказів сплати в період з 11.02.2004р. по 11.04.2006р. фіксованого податку, що згідно з роз`ясненнями, які містяться у листі від 26.01.2006р. №487, свідчило б про сплату пенсійних внесків, а тому підстави для зарахування періоду з 01.02.2004р. по 11.04.2006р. до страхового стажу позивача відсутні, тож у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Подані позивачем акти перевірки правильності нарахування, повноти і своєчасності перерахування страхових внесків та витрачання коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, складені відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасників випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, свідчать про правильність нарахування, повноту і своєчасність сплати страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків та не є доказом сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
При цьому, з метою відновлення порушеного вищевказаним протиправним рішенням відповідача-1 права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 02.04.1996р. по 01.06.1998р. в ТОВ «Гектор» згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 07.08.1980р., а також періоди здійснення нею підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.10.1998р. по 01.12.1998р., з 08.02.1999р. по 07.05.1999р., з 08.06.1999р. по 07.10.1999р. та з 01.01.2001р. по 31.12.2003р.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.03.2024 року відповідно до ст.26 Закону №1058-1V та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 Закону №1058-ІV з 19.03.2024р., суд зазначає наступне.
Як слідує з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, судом зобов`язано відповідача-1 зарахувати позивачеві до загального страхового стажу період її роботи з 02.04.1996р. по 01.06.1998р. в ТОВ «Гектор», а також періоди здійснення нею підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.10.1998р. по 01.12.1998р., з 08.02.1999р. по 07.05.1999р., з 08.06.1999р. по 07.10.1999р. та з 01.01.2001р. по 31.12.2003р.
Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Оскільки відповідачем-1 було протиправно відмовлено позивачеві у зарахуванні частини спірних періодів роботи та здійснення підприємницької діяльності до загального страхового (трудового стажу) та у призначенні пенсії за віком, що встановлено судом, водночас, станом на час судового розгляду справи остаточного обрахунку страхового стажу позивача, з урахуванням зобов`язальних вимог суду, ще не здійснено, а також зважаючи на дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 21.03.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV і прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, згідно з вимогами чинного законодавства.
Разом з цим, позовні вимоги в частині зобов`язання пенсійного органу призначити позивачеві пенсію за віком задоволенню не підлягають, оскільки є такими, що заявлені на майбутнє, позаяк, станом на час розгляду справи остаточний обрахунок страхового стажу позивача та повторний розгляд заяви про призначення пенсії ще не здійснено.
Щодо підстав зобов`язання саме відповідача-1 здійснити зарахування спірних періодів роботи та здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу позивача та здійснити повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058-IV, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Зважаючи на те, що у даному випадку, органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке, відповідно, при розгляді документів позивача здійснювало розрахунок його стажу, а також приймало рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV через недостатність страхового стажу, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо зарахування спірних періодів роботи та здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу позивача та щодо здійснення повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058-IV.
Водночас, відповідач-2, за наведених обставин, не є належним у цій справі щодо заявлених до нього позовних вимог, тому у задоволенні вказаних позовних вимог до нього слід відмовити повністю, бо останній фактично заяву позивача про призначення пенсії за віком не розглядав та будь-яке рішення за цією заявою, в тому числі, і оскаржуване, не приймав.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, зважаючи на підтвердження обґрунтованості позовних вимог саме до відповідача-1 відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 807,47грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова